125 



I Englands sydvestlige Egne ere 3 af de 15 Fugle trufne. 



I Holland er dræbt to ringmærkede Krikænder (foruden de om- 

 talte 15). I den sydlige Del af Spanien er en skudt (omtrent 2300 

 Kilometer fra Fanø), i den nordlige Del af Italien en anden. Krik- 

 ænder skulle træffes i disse to Lande fra Oktober til Begyndelsen 

 af April. 



Man kunde tro, at Fuglene paa deres Vej fra Danmark om 

 Efteraaret væsentlig følge Kysterne og derfra flyve op ad Floderne, 

 særlig hvis der langs disse er Eng- eller Sumpstrækninger, og til- 

 bringe Vinteren med at strejfe skarevis fra Sted til Sted, hvor de 

 bedst kunne finde Føde, særlig hvor der findes Oversvømmelse med 

 Ferskvand, og nogle Buske yde dem Læ mod Vind og Kulde. 



De tre umaadelige Sumpstrækninger »The bog of Allen« i Irland, 

 »Les marais« Nord for La Rochelle og »Las marismas« ved Mundin- 

 gen af Gudalquivir« have alle ydet deres Del af de ringmærkede 

 Krikænder. — Maaske trække Krikænderne særlig om Natten. Kulde 

 tager saa hurtig Modet fra dem, saa at man lettere kan nærme sig 

 dem og skyde dem, og de skynde sig at flygte til mildere Egne. 



De mærkede Krikænder ere sikkert ikke alle udrugede i Dan- 

 mark, i hvert Tilfælde synes en af dem, der blev truffet nær ved 

 Stockholm (omtrent 750 Kilometer fra Fanø) at have hørt hjemme 

 i mere nordøstlige Egne. 



I Efteraaret 1908 bleve to ringmærkede Krikænder fangede paa 

 de nordfrisiske Øer, medens de atter vare paa Træk Sydvest for 

 Danmark«. O. H. 



C. WESENBERG-LUND: NOTIZEN AUS DEM DÅNISCHEN S USSWASSER 

 BIOLOGISCHEN LABORATORIUM AM FURSEE. 



I Internationale Revue der gesamten Hydrobiologie 

 und Hydrographie, Band II, 1908, har C. Wesenberg-Lund of- 

 fentliggjort to ornithologiske Iagttagelser, som han har har haft Lej- 

 lighed til at gøre. Den første af disse vedrører Digesvalens (Hi- 

 rundo riparia) Biologi. Forf. laa en Sommermorgen i stærk Taage 

 i sin Baad paa Fursøen, beskæftiget med sine Planktonundersøgelser; 

 da Taagen pludselig lettede saa han Tusinder og atter Tusinder af 

 Digesvaler, som alle fløj ganske lavt over Søens Spejl, men, da Solen 

 kort efter fik rigtig Magt, fløj de bort. Forf. har i koldt og regn- 

 fuldt Vejr ofte set Digesvaler flyve langt frem og tilbage over Søen, 

 og har set dem dyppe Næbet og undertiden hele Hovedet ned i 

 Vandet; han fremsætter den Anskuelse, at de der fange Myggelarver, 

 som i betydeligt Antal leve i Vandskorpen, og at disse Larver i koldt 

 og regnfuldt Vejr udgøre Digesvalernes Hovednæring, medens For- 

 stue- og Bysvaler (Hirundo riistica, H. urbicd) under samme Forhold 

 fange fuldt udviklede Myg, der sidde paa Træer og Huse. 



I den anden Notits meddeles, at Vandstæren (Cinclus aqvaticus) 

 om Vinteren er en regelmæssig Gæst ved Fursøens Bredder. 



A. C. 



