129 



følgende føjes: I sidste Halvdel af Februar 1865 er en Stork set 

 paa GI. Kongevej (Kilden ikke noteret, Oplysningen maaske der- 

 for værdiløs). Storken er ifølge »Kallundborg Avis« i disse Dage 

 set i Kallundborg-Egnen (Aalborgposten 23 Marts 1868). Igaar 

 viste 2 Storke sig ved Ballerup (Dagbladet 23 Marts 1897). Fem 

 Storke saas igaar Formiddags komme flyvende i Følge. De 

 satte Kursen over Kalvebodstrand og søgte formodentlig til deres 

 Sommeropholdsted paa Amager (Dagbladet 17 Febr. 1898). — 

 Er der nogensinde oplyst noget om Aarsagen til den store Storke- 

 Kalamitet i 1856? Jeg husker den overmaade godt fra min Barn- 

 dom, og Fænomenet, d. v. s. den almindelige Forsinkelse eller 

 fuldstændige Udeblivelse af Storkene paa Egnen som overalt i 

 Landet, var et yndet Emne i de ungdommelige Breve. — En 

 højst mærkværdig, men i Betragtning af Meddelerens gode Navn 

 (den f. Eks. i Krøyers Naturh. Tidsskr. undertiden nævnte Provst 

 Carstensen i Thy) sikkert paalidelig Beretning om Maaden, hvor- 

 paa en Stork befriede sin Rede for 2 nedkastede Unger, der i 

 uskadt Stand atter var lagt op til den, kan efterses i Schade's 

 Beskrivelse over Øen Mors 1811 S. 185. 



Ciconia nigra, Sort Stork. Har ynglet i Vedby Skov ved 

 Slagelse 1863. Hertil maa vel referere sig Kjærbøllings efterladte 

 Notits (Kjærbølling S. 472), at den har ynglet ved Vedbygaard. 

 Til de jyske Ynglesteder kan føjes Tofte Skov ved Lille Vild- 

 moses sydøsthge Del, hvor jeg selv har havt Lejlighed til at se 

 Reden med store Unger i et gammelt Egetræ i Begyndelsen af 

 90'erne. 



Phalacrocoraæ carbo, Skarv. Paa en Udflugt i August Maa- 

 ned 1866 saa jeg ved Reersø (ved Storebælt) en stor Flok Skar- 

 ver, først lejrede paa en Stendysse ude i Stranden, senere svøm- 

 mende omkring. 



Falco SLibhiiteo, Lærkefalk. Den Ligegyldighed, eller hvad 

 man skal kalde det, som Fuglene undertiden viser overfor Til- 

 stedeværelsen af Mennesker, kan vist være af en meget forskellig 

 Natur. Hos visse højnordiske Fugle anses den med Rette for 

 at være begrundet i, at de ikke endnu har opdaget Menneskets 

 Træskhed, hvilket ogsaa kan være Tilfældet med pur unge Fugle, 

 som nylig har forladt Reden. En Fugl som Krogna^bbet er vel 

 bekendt i denne Henseende, og jeg har selv overbevist mig herom 

 en Vinter, 1890 — 91, da der var mange af dem her i Landet; 

 de fløj ikke, fordi man færdedes imellem de temmelig lave 



10* 



