147 



saa daarlige og smaa, at det er en Gaade, at de kan bære en 

 hel Hejrefamilie endsige modstaa Vinterstorme; de nye Reder 

 er ofte tilsyneladende ikke større end gode Kragereder (det gaar 

 da ogsaa ud over Ungerne, naar de vokser til og ikke alle kan 

 faa Plads i Reden). Men de Reder, der har været benyttet i 

 mange Aar, er naturligvis meget store; med mange Aar forstaas 

 her kun fra 1905, da Hejrene maatte vige deres gamle Plads for 

 nogle Raager. De bygger Rederne paa de aller tyndeste Grene, 

 de kan finde, og som Følge deraf ogsaa saa højt oppe som 

 muligt; de findes næsten altid i Løvtræer, jeg selv har kun fundet 

 én Rede i en Gran. Kjærbølling angiver kun Røg og Elm som 

 deres Yngletræer; jeg kan dertil føje Egetræ, idet de i vor Koloni 

 nu kun findes i Egetræer. Selve Kolonien fortjener lidt nærmere 

 Omtale. Har man læst Brehms livfulde Skildringer af Hejre- 

 kolonier, med deres larmende og skrigende Liv, maa jeg tilstaa, 

 at venter man sig sligt i en dansk Koloni, bliver man højlig 

 skuffet. Jeg ved ikke, om Tilfældet i St. Lyngbyskov skulde være 

 særlig mærkeligt; men der er ikke Gnist af »larmende Koloniliv«, 

 som findes i Udlandet. Her er meget fredeligt, og jeg har ikke 

 set mere end 3 Reder i et Træ. Træerne gør heller ikke noget 

 ødelagt Indtryk; vel er Grenene i Nærheden af en Rede »over- 

 kalkede«, og en stor rund Skarnplet findes ogsaa neden for hver 

 Rede, men ellers staar Redetræerne friske nok og er om Som- 

 meren saa løvrige, at de næsten skjuler Rederne. Skrigen hører 

 man heller ikke meget til, kun naar en Fugl flyver til eller fra 

 Reden giver den et hæst Kvæk fra sig. I Tiden, hvor Ungerne 

 bliver madede, er der naturligvis lidt livligere, men de gamle 

 flyver altid stille omkring; der er jo i Reglen nogle, der kredser 

 oppe over Trætoppene, men man hører dem aldrig skrige. 



Det interessante Tidspunkt at komme til en Hejrekoloni er 

 sikkert, naar der er store Unger i Rederne, helst lige naar de er 

 ved at flyve fra Reden; de gaar da ofte ud af denne og staar 

 paa de nærmeste Grene, her modtager de saa Føde af de gamle, 

 der ikke sætter sig ned, men holder sig svævende et Øjeblik 

 foran Ungerne, af hvilke saa én faar sin Ration — de andre 

 Søskende kan baske og skrige, saa meget de vil, de maa smukt 

 vente til næste Gang. Der er et Tidspunkt i Ungernes Liv — 

 naar de bliver for store til at kunne være i den lille Rede — , 

 der er meget kritisk , da gaar mangen en haabefuld Hejresøn 

 eller -datter »neden om«: et Puf ud over Redekanten og et Liv 



