155 



Orkanerne. A. H. Clark beskriver i sin Afhandling »Birds of the 

 Southern Lesser Antilles« p. 215 Virkningerne af den Orkan, der 

 gik over St. Vincent 11 Sept. 1898, saaledes: »Den næste Dag 

 saa Øen ud, som om den var hærget af Ild; der var ikke et 

 Blad eller noget som helst grønt at se. Alt var brunt. Antallet 

 af Fugle var kendelig formindsket; de fra Højskoven, særlig 

 Papegøjerne, syntes at have Hdt mest. Hundreder, om ikke 

 Tusinder af Fugle vare dræbte paa Øen og Mængder drevne til 

 Søs og omkomne . . . Stormens Virkninger føltes ikke alle straks. 

 Flere Dage efter kom Papegøjer og Duer ind i Smaabyerne i 

 saa hjælpeløs Tilstand, at mange faldt til Bytte for Negrene. 

 Muligvis var Sult Grunden dertil, da alt grønt var ødelagt, og 

 det varede adskillige Dage, før Træerne begyndte at skyde nye 

 Knopper.« 



Af de mere karakteristiske Fugle maa nævnes: Taarn falken 

 (»Killi-killi«), en lille Ugle (Gymnoglaux nudipes), som iøvrigt 

 synes at være temmelig sjælden (begge disse Rovfugle leve væ- 

 sentlig af Firben og Insekter, dog foragter Taarnfalken ikke Duer 

 og Kyllinger); forskellige Due- Arter, »Chicheri«, »Black- 

 witch«, Kolibrier, »Sugarbird«, »vild Kanariefugl«, Is- 

 fugl, Papegøje, forskellige Hejrearter, Mangrbveand, Pe- 

 likan, »Booby«, Fregatfugl og Tropikfugl. 



Af de 4 Due- Arter, som kendes fra vore Øer, ere de to største, 

 »Blue Pigeon« og »White-head«, mindre almindelige, hvor- 

 imod de to andre, »Mountain Dove« og »Ground Dove«, 

 ere ret talrige, især den sidste. Bjærgduen (Zenaida amabilis) 

 ligner en Turteldue i Udseende og Størrelse; dens Stemme er 

 meget ejendommelig, minder meget om den Lyd, der fremkom- 

 mer, naar man blæser i de store Konkylier, og den er næsten 



altid i en bestemt Melodi : JL Ip^ Ji — J — 1| 1— . Ofte hører 



man dem svare hinanden; det kan være i forskellige Tonarter, 

 men Melodien er den samme; dog ere de aabenbart ikke alle 

 lige musikalske, undertiden »synge« de nemlig lidt falsk. Den 

 lille »Ground dove« (Chamæpelia trochila) ser man allevegne 

 løbe livligt om paa Jorden, især mellem Krattet langs Vejene. 

 Den er knap større end en Lærke, brungul; naar den flyver, 

 vise Vingerne en smuk brun Farve; den er meget lidt bange 

 af sig, flyver kun et ganske lille Stykke ad Gangen, naar man 

 kommer den nær. 



