140 



ISFUGL (Alcedo ispidaj. Efterat det var bleven fastslaaet i 

 1910, at Isfuglen ynglede her i Landet, viser det sig nu efter- 

 haanden, at den i Virkeligheden er en langt almindeligere Fugl, 

 end man sædvanlig forestiller sig. Fra alle Egne af Landet er 

 der kommen Meddelelser om den, fra 4 forskellige Steder om 

 dens Ynglen, og den kan næppe længere regnes til vore »sjældne 

 Fugle«; en Meddelelse gik ud paa, at en Fugleudstopper i en 

 jysk By paa en Gang havde ikke mindre end 16 udstoppede 

 Isfugle til Salg, en anden Meddeler har set 6 paa en Gang. I 

 min egen nærmeste Omegn, Sydfyn, er Isfuglen almindelig og 

 velkendt, og jeg har faaet Indtrykket af, at det samme er Til- 

 fældet over det meste af Fyn. 



Der er næppe Tvivl om, at Isfuglen virkelig i de senere 

 Aaringer har bredet sig betydeligt her i Landet, og det kunde 

 vel snart være paa Tiden , at vi fik en samlet Redegørelse for 

 dens Forekomst. 



ELLEKRAGE (Coracias garruliisj. 9 Maj 1910 saa Jensen- 

 Tusch en i Almindingen paa Bornholm. 



STOR FLAGSPÆTTE (Dendrocopus major). »I Rudersdal 

 Skov, 17 Km. N. f. København, havde jeg en Dag i Foraaret 1906 

 — Datoen desværre ikke optegnet — Lejlighed til at se den 

 store P'lagspætte arbejde paa sin Rede. Da jeg gik ned imod 

 en Plantning af ældre Elletræer i en ret tør Skovmose, hørte 

 jeg en Spætte hamre; det lød ret fjernt; jeg stod stille og lyttede, 

 da det pludseligt viste sig, at Spætten sad i et Elletræ, der kun 

 stod i ca. 3 M. Afstand fra mig, inde i et Redehul. Dette var 

 friskt hugget, i en Højde af ca. 8 M. over Jorden; det vendte 

 mod Sydøst. Spættens Hale stak ud af Redehullet og støttede 

 fast imod Barken nedenfor dette; men dens Hoved og Krop var 

 skjult inde i Træet. Indgangen var aabenbart færdig, den ar- 

 bejdede paa selve Redekammeret. Efter at den havde hugget i 

 nogen Tid, arbejdede den sig baglæns ud, idet den stadig støttede 

 Halen mod Barken, klamrede Fødderne fast i selve Redehullets 

 Indgang og trak Kroppen og Hovedet ud. Jeg saa nu, at den 

 havde hele Næbbet fyldt med smaa Vedsplinter; de sad paa 

 tværs i Næbbet, lige fra Mundvinklen til Næbspidsen; saa 

 drejede den Hovedet og kastede dem ved Redetræets Fod. 



Desværre opdagede den mig nu og fløj bort. Jeg undersøgte 

 nu Jorden ved Træets Fod og fandt lige ved Stammen en Mængde 



