212 



BESØG PAA FANØ I PINSEN 1911. 



AF 



M. KLINGE. 



Tidligere, mens jeg var bosat i Esbjerg, havde jeg nu og da 

 besøgt Fanø, og jeg havde derved faaet et Indblik i, hvilke 

 Fuglearter der fandtes derovre; men mine Besøg derovre havde 

 dog altid været korte og tillige indskrænket sig til et forholdsvis 

 lille Areal, som oftest til Øens nordligste Del. Veststranden til 

 Sønderho havde jeg kun en enkelt Gang befaret pr. Cycle, og 

 Østsiden var mig ganske ukendt. Efter det Indtryk, jeg havde 

 derfra, var Fuglelivet ret ensartet og frembød ikke noget af særlig 

 Interesse. Tiltrods herfor fik jeg dog Lyst til i 1911 at foretage 

 en nærmere Undersøgelse af Øens Fugleliv og bestemte mig for 

 en 4 Dages Udflugt dertil ved Pinsetid , 2 — 5 Juni. Fire Dage 

 paa Fanø er imidlertid en meget knap tilmaalt Tid; jeg vidste 

 det paa Forhaand, men jeg var ogsaa forberedt paa ikke at ligge 

 paa den lade Side, og dog maa jeg sige, at jeg langtfra havde 

 anset F'anø for at være saa stor, som den i Virkeligheden er, 

 naar det gælder en Undersøgelse. Det er nemlig ikke alene 

 Øens Udstrækning, der her maa regnes med, men næsten endnu 

 mere Terrainet, vanskeligt som det er at overskue og at færdes 

 i. Og hertil kom under mit Besøg derovre den ret generende 

 Varme, der herskede i Pinsedagene. Temperaluren var langt 

 over det normale. Med mit medbragte Thermometer maalte jeg 

 som højeste Temperatur den 5 Juni 30*^ C. i Luften og 53*^ C. 

 i Klitsandet mod Solen; det var saa hedt, at det mange Steder 

 i Klitsandet var mig umuligt at staa stille; Varmen brændte 

 igennem Støvlesaalerne. Mest generende paa Turen var dog den 

 af Varmen foraarsagede Tørst; jeg kendte fra tidligere Tid, at 

 den kunde være slem, og jeg havde indrettet min Udrustning 

 derefter, men det strakte dog langtfra til. Flere Gange maatte 

 jeg ændre den planlagte Rute for at naa Vand, den ene Gang 

 endog ved en Afbrydelse paa tre Timers Vandring over Sand- 

 flod Hede til og fra Rindby. Men hvor generende og trættende 

 Terrainforholdene i Forbindelse med Varmen og Tørsten end 

 kunde være, formaaede dog den friske Vesterhavsluft at opveje 

 alt. Jeg glemmer ikke dens Virkning, da jeg den 3 Juni om 



