213 



Aftenen efter en Dagsmarsch paa 14 Timer gennem Klitterne 

 sad paa mit Værelse i Sønderho, et Gavlværelse til Stranden 

 mod Syd. Det var en Timestid efter Solnedgang, og en dyb 

 Stilhed og Fred hvilede over Byen; kun nu og da blev den af- 

 brudt af Stemmen af Graa Havmaage, der fra Land strøg ud 

 over Vandet, eller af Kor af Rødben, Ryler og Strandskader, der 

 skarevis drog hen over Stranden. Havet laa stille og blankt, 

 og over Vandet lyste Kongeblus fra Manø og ovre fra Grænsen. 

 Der var en saa ejendommelig Hygge og Fred over Naturen, 

 som vi Byboere desværre sjældent kender. Og ind fra Havet 

 stod den friske og kølige Aftenbrise, der med al sin Velgørenhed 

 som med et Slag bortjog alle Tanker om den hede og anstren- 

 gende Dag. Jeg havde troet mig udmattet, naar jeg naaede 

 Sønderho; men i Stedet for havde jeg Følelsen af aldrig at kunne 

 blive træt. 



Resultatet af Turen blev omtrent som forventet; jeg saa og 

 hørte meget, men af »særlig fine« Ting var dog intet at notere. 

 Dog var Turen ikke derfor mindre vellykket eller interessant, 

 thi jeg stillede paa Forhaand ingen Fordringer. Jeg var kom- 

 men for at se, hvad der var at se, og jeg optog alt med lige 

 Interesse. Og naar jeg nu i det efterfølgende vil fortælle lidt 

 om, hvad jeg saa derovre, beder jeg derfor Læseren tage Sagen 

 paa samme Maade og ikke stille for store Forventninger. Det 

 kan jo altid være af Interesse at høre Nyt fra fremmede Egne, 

 og jeg formoder, at kun de færreste af Tidsskriftets Læsere 

 kender til vestjydske Forhold, og endnu færre til Fanø. Først 

 dog i faa Ord en Beskrivelse af Øens Natur. 



Fanø, vor største Vesterhavsø, danner som en Fortsættelse 

 mod Syd af Jyllands Klitrække, kun adskilt derfra ved det 

 smalle »Graadyb«. Den strækker sig i Retningen N. V. til S. 0. 

 i en Længde af c. 16 Km. Fra Fastlandets Klitegne afviger 

 Øens Natur ikke stort; langt den største Del er optaget af Sand- 

 klitter. De dækker ikke alene største Delen af Øens Indre og 

 af Østsiden, men hele Vestsiden danner en sammenhængende 

 KHtrække. Og hvad der af Øens Indre ikke optages af Klitter 

 ligger for Størstedelen uopdyrket hen som store Lyngsletter. Kun 

 et forholdsvis meget ringe Areal nærmest Byerne er opdyrket 

 Land. Skov fmdes ikke; men i den sidste Menneskealder er 

 der anlagt nogle enkelte smaa Naaletræsplantager, ligesom Staten 

 i de senere Aar har tilplantet et stort Areal paa Øens sydlige 



