215 



gunstigt Vejr haft en haard Rejse over Nordsøen; dens Flugt 

 tydede paa Udmattelse. 



Af Smaafuglene var Husspurven (Passer domesticiisj og Stæ- 

 ren (Stiirnus vulgaris) de første, jeg kunde notere, da jeg landede 

 i Nordby, og de havde travlt i de Dage, thi de havde stor Fa- 

 milie at forsørge. Ikke alene Byen og dens nærmeste Omgivelser 

 blev afsøgt, men ogsaa Klitterne indenfor en Afstand afc. 2Km.: 

 dog var det blandt Spurvene særlig Hannerne, der indlod sig 

 paa saa lange Rejser; Hunnerne holdt sig nærmere Hjemmet. 

 Ogsaa i de andre Byer paa Øen var Spurv og Stær ret talrige, 

 men det var, som havde de her lettere Adgang til Føde, thi de 

 holdt sig inden for et snevrere Omraade. 



Af andre Bybeboere var Forstuesvalen (Hirundo riistica) al- 

 mindelig saavel i Nordby som i de øvrige Byer, men dog tal- 

 rigst i Rindby. Enkelte syntes endnu tvivlraadige om, hvor de 

 skulde slaa sig ned. Et Par saa jeg 3 Juni Kl. 2^° paa Vest- 

 stranden c. 5 Km. Syd for Badestedet tlyve N., medens et Par 

 Kl. 3^*^ fløj S. Den følgende Formiddag fløj en Fugl S. langs 

 Øststranden, senere et Par mod Nord. Mindre tvivlraadig havde 

 Bysvalen (Hirundo iirbica) været. Kun et enkelt Par bemærkede 

 jeg, og jeg antager, det var det eneste, der beboede Øen; det 

 havde udset Fanø Bad til Sommerresidens og syntes særlig at 

 føle sig tiltalt af Hotel »Kongen af Danmark«. Digesvalen (Hi- 

 rundo riparia) traf jeg ikke; det vilde utvivlsomt være forbundet 

 med Livsfare, om den indlod sig paa at danne Redehuller i det 

 fme Klitsand, og dog kan det lade sig gøre, idet jeg 29 Maj 1904 

 saa to Par med Rede i en Sandbrink i Vestklitterne. 



Kommer man uden for Byerne, er Sanglærken (Alauda ar- 

 vensis) langt den talrigste af Smaafuglene og vistnok den tal- 

 rigste Fugleart i det hele. Den ses overalt, og næsten ustandse- 

 ligt lyder dens Sang, ikke alene over Mark og Eng, men ogsaa 

 over Strand, Klit og Hede. I min Dagbog, der blev ført paa 

 Vandringen, er næsten fra enhver Del af Øen og til enhver Tid 

 paa Dagen anført »Lærken synger«. Kun den sidste Dag, 5Juni 

 i Middagsstunden, blev der Pavse. Der herskede da en usæd- 

 vanlig Hede; de andre Fuglearter havde forlængst søgt Beskyt- 

 telse mod Solen og gemt sig i Lyngen, Græsset eller paa lig- 

 nende Steder; kun Lærken var standhaftig, men ogsaa den 

 maatte dog give efter, og en Stund var alt Fugleliv næsten som 

 uddød. Kun en forskræmt Stemme lød nu og da fra Fugle, jeg 



