218 



Opholdssted. Over det aabne Land lød dens Kukken langt i det 

 stille Vejr, og jeg hørte den fra otte forskellige Steder paa Øen. 



Foruden disse Arter, der blev hørt og set, kan der være An- 

 ledning til at nævne enkelte andre. Natravnen (Caprimulgiis eii- 

 ropæiis) skal saaledes findes paa det af Staten beplantede Ter- 

 rain. Oplysningen herom er for nogle Aar tilbage givet mig af 

 Plantøren og dennes Assistent. Lokaliteten synes ogsaa meget 

 gunstig. Gulspurv (Emberiza citrinella) og Bogfinke (Fringilla 

 coelebs) saa jeg ikke, og det undrede mig noget; thi Gulspurven 

 er i de senere Aar indvandret til og tiltaget stærkt i Esbjerg- 

 Egnen og maa derfor finde Klimaet tilfredsstillende, og Bogfinken 

 synes at følge efter. Paa Hjemturen havde jeg næppe sat min 

 Fod paa Fastlandet, før jeg hørte Bogfinken synge fra Esbjerg 

 Plantage. Om Arterne ikke allerede nu findes paa Øen, vil de 

 sikkert være der i Løbet af faa Aar. 



Ogsaa Graa Krage (Corvus cornix) maa nævnes; thi efter 

 hvad jeg fik oplyst fra Fuglekøjerne, er den selv uden Skjdd i, 

 at den ikke kan regnes med blandt Ynglefuglene derovre; den 

 skal hvert Aar gøre Forsøg paa at anlægge Rede i Køje-Anlægene, 

 men da dens Nærværelse anses for skadelig for »F'orretningen« 

 i Køjerne, hades den, og den tvinges bort i Stilhed ved Hjælp 

 af Kasteskyts eller med Bue og Pil. I Vinterhalvaaret er den 

 dog for overmægtig til at kunne holdes borte. Hele Esbjerg- 

 Egnen med dens tillokkende Strand er da som oversvømmet af 

 Krager, og de har til Vane at tage Nattehvile paa Fanø. Jeg 

 har ofte ved Esbjerg set den i Mængde »gaa til og fra Skole«, 

 som det hedder dernede, men jeg har ikke vidst, om det var 

 Klitterne eller Plantagerne paa Fanø, den søgte. Nu meddeltes 

 mig altsaa, at det er Anlægene om F'uglekøjerne, der maa 

 huse den. 



Som det altsaa ses, er Fanø ikke Smaafuglenes Land; kun 

 de mest beskedne Arter trives derovre. Men man ved det paa 

 Forhaand; et Blik til Øen fra Fastlandet eller fra Baaden under- 

 vejs er tilstrækkeligt til at overbevise en derom; men netop 

 fordi man derved stiller sig saa ubetinget fordringsløs, skal der 

 saa lidt til at glæde, og det gjorde sit til, at jeg maatte fryde 

 mig over hver enkelt lille Fugl, jeg saa, selv om det var af Arter, 

 jeg ellers daglig kunde faa Lejlighed til at se. Noget anderledes 

 stiller det sig med Vade- og Svømmefugle; her er man uvil- 

 kaarligt noget mere fordringsfuld, og havde jeg ikke været saa 



