219 



heldig forud nogenlunde at vide, hvad jeg kunde vente at se, 

 er det muligt, at jeg vilde have følt nogen SkulTelse. Det er 

 nemlig her som paa næsten ethvert større Distrikt: paa enkelte 

 Steder er Fuglelivet rigt, paa andre særlig fattigt; men da det 

 er store Arealer, der her er Tale om, vil de øde og tomme let 

 komme til at virke baade trættende og sløvende. 



Den talrigste og tillige mest udbredte af Vadefuglene var 

 Strandskaden (Hæmatopus ostreologiisj; den havde forstaaet at 

 tillempe sig efter de forskelligartede Forhold. løvrigt gav dens 

 Forekomst og dens P'ærd paa de forskellige Pladser et saa klart 

 Billede af Betingelserne for Vadefugleliv i det hele, at jeg vil 

 anse det for heldigt at foretage en Vandring Øen rundt med 

 Opmærksomheden henvendt paa denne Fugl alene. Udgangs- 

 punktet er da Nordby, og Turen gaar Nord om Øen. Allerede 

 nogle faa Hundrede Meter fra Byen vil man da som Regel ved 

 lav Vandstand træffe de første Eksemplarer, dog kun enkelte 

 Individer; de holder til ved Vandlinjen; thi deres eneste Ærinde 

 her er at søge Føde. Stranden fra Nordby til Klitternes nord- 

 østligste Punkt er for stærkt befærdet til at kunne tilfredsstille 

 ynglende Vadefugle. Paa Stranden udfor Klitternes nordøstligste 

 Punkt (Skansen) traf jeg det første bosiddende Par; det var som 

 Strandskaden overalt paa Øen overordentlig aarvaagent og for- 

 sigtigt ved Reden, men særligt interessant var dog dette Par, 

 idet det havde opfundet en egen og forøvrigt en udmærket Me- 

 tode at bortlede Opmærksomheden fra Reden paa. Da jeg nær- 

 mede mig Stedet, kom jeg fra Klitterne; men saa snart jeg 

 havde fri Udsigt til Stranden, tog jeg Kikkerten frem. Jeg saa 

 da en Strandskade staa paa Stranden c. 200 Meter borte og lidt 

 nærmere en anden, der tilsyneladende laa paa Rede. Kun Ho- 

 vedet med det lange røde Næb halvt bortvendt fra mig var at 

 se; den havde utvivlsomt endnu ikke set mig. Jeg bemærkede 

 nøje Stedet og vilde gaa nærmere; men næppe havde jeg sat 

 mig i Bevægelse, før den liggende Fugl rejste sig og skyndsomst 

 i krybende Stilling løb c. 50 Meter; den lagde sig da paa ny, 

 som om den ogsaa nu laa paa Rede, men den laa dog højere 

 paa Sandet end før, saa jeg kunde se det meste af Kroppen; 

 det samme gentog sig endnu tre Gange, efterhaanden som jeg 

 kom nærmere. Efter dette kunde jeg ikke tvivle om, at jeg 

 havde overrasket den rugende Hun, og dog viste det sig ikke 

 at være Tilfældet; Reden var ikke til at finde. Imidlertid var 



