220 



jeg inde paa, at jeg maatte kunne finde Reden, og jeg mente, 

 at det lettest og naturligst kunde ske ved en Overrumpling; jeg 

 forlod derfor Pladsen og tog en Tur ind over Klitterne. Da jeg 

 senere vendte tilbage, skete det med største Forsigtighed. Han- 

 nen holdt stadig Vagt, og Hunnen laa, men paa et nyt Sted og 

 tilsyneladende for højt paa Sandet til, at det kunde være paa 

 Reden. Mit Mod begyndte derfor allerede nu at synke, og det 

 viste sig at være med Grund, thi Reden var ikke der. Hvor 

 nødigt jeg end vilde, maatte jeg »give fortabt«; jeg havde alle- 

 rede anvendt for megen Tid paa dette Par, men næppe havde 

 jeg dog taget Beslutningen, før jeg saa Æggene for Fødderne af 

 mig. Reden, der bestod af en Fordybning i Sandet uden noget 

 som helst tilbragt Materiale, indeholdt 3 Æg. Det viste sig, at 

 Hunnen begge Gange efter at have forladt Reden, havde »ligget« 

 i c. 50 Meters Afstand fra denne. — Herfra tiltager Strandskaden 

 mod Nordvest, og den var talrig paa den nordligste Del af 

 Grønningen. Jeg fandt enkelte af dens Reder paa Overgangen 

 mellem Strand og Eng, men tilfældigt; thi Fuglene havde for- 

 ladt dem i god Tid, Tillige saa jeg en Mængde Fordybninger, 

 som Fuglene havde dannet i Sandet paa Sandrevlerne ud for 

 Grønningen; enkelte af dem syntes at være færdige Redehuller, 

 idet de var fasttrampede omkring paa Siderne og delvis brolagte 

 med Muslingeskaller; men de fleste gjorde dog Indtryk af kun 

 at være Baskehuller. Fra Grønningen er Fuglen aftagende mod 

 Vest, og paa Øens nordvestligste Del ses kun ganske enkelte Par. 

 Vi har her utvivlsomt Øens fredeligste Egn, men det er dog 

 ikke nok ; thi ud herfor ligger de vidtstrakte Søren Jessens Sande, 

 der i Ebbe tørlægges til langt over mod Skallingen, og derved 

 afskæres Fuglene fra let Adgang til Føde. Længere mod Syd 

 afhjælpes efterhaanden dette, og Fuglen tiltager i Antal, men 

 dog kun for et Øjeblik; thi snart møder en ny Hindring: Fanø 

 Vesterhavsbad. Uroen her i Maanederne Juni — Juli maa Vade- 

 fuglene kende; thi de holder sig borte fra den stærkt befærdede 

 Strand til begge Sider for Badestedet. Mod Syd nærmer vi os 

 Redningsstationen, før vi igen mærker nogenlunde Fred; men 

 dermed har vi ogsaa Strandskaden igen, og den holder sig nu 

 ret talrig og ret ensartet i Antal til Øens sydvestlige Del; dog 

 er den her foruden at være forsigtig og aarvaagen tillige paa- 

 faldende ængstelig for sin Rede, og den tager gruelig paa Vej, 

 saalænge man er paa dens Enemærker. Reden har den snart 



