223 



synlig. Jeg søgte dens Rede paa en c. 200 Meter lang og 50 Me- 

 ter bred Sandrevle, »Skjelbanke« , beliggende c. 100 Meter fra 

 Kysten ud for (irønningen. danske vist liavde jeg ikke set 

 Fuglen her, men Bunden var fortrinlig, og uagtet jeg fem Gange 

 forgæves gennemsøgte Revlen fra Ende til anden, kunde jeg dog 

 ikke tvivle om, at der maatte være Rede. Sjette Gang lykkedes 

 det. Reden indeholdt 3 Æg; den var tæt belagt med Skaller og 

 særlig tæt paa den Side, F'uglen benj'ttede, naar den løb til og 

 fra. Fra Skjelbanke vestpaa aftager Arterne kendeligt, og ind for 

 Søren Jessens Sande bemærkede jeg dem ikke. Langs Vestkysten 

 ses den Hvidbrystede hist og her, dog med den Afbrydelse, Ve- 

 sterhavsbadet forvolder, hvorimod Stor Præstekrave er mindre 

 hyppig; begge Arter melder sig imidlertid igen, den Hvidbrystede 

 særlig talrigt, paa Øens sydvestlige Strand, der med det tætte 

 Lag Smaamuslinger, liggende som et Bælte paa Stranden, af- 

 giver en fortrinlig Lokalitet for dem. Da jeg naaede hertil, var 

 det mod Aften, og jeg kunde daarligt se Fuglene, men deres 

 I)ibende Stemmer lød overalt, hvor jeg kom frem, og med faa 

 Skridts Mellemrum laa Redehullerne, flere af dem indeholdende 

 Æg. Da jeg passerede Øens Sydspids, noterede jeg de sidste Par. 

 Ingen af Arterne blev set paa Østkysten. 



Med Strandskaden og de to Præstekravearter har vi Vester- 

 havsstrandens faste Vadefugle, men jeg var saa heldig at træffe 

 en tilfældig Gæst, Stenvenderen (Strepsilas interpres), en ung Fugl, 

 der opholdt sig c. 6 Km. Syd for Badestedet. Den var i Selskab 

 med en Strandskade, og det saa ud til, at Fuglene satte megen 

 Pris paa hinandens Selskab; de fulgte hinanden, som var det 

 Moder og Unge. Da jeg kom dem nær, fløj Strandskaden bort, 

 hvorimod Stenvenderen gav sig Tid til at undersøge Sandet 

 under nogle omhggende Muslingeskaller, men muligt jeg nu 

 blev for nærgaaende, thi den brød op og tog Retning mod Nord- 

 øst ind over Klitterne, sandsynligt tagende Afsked med Fanø. 



Omtrent ensartet Udbredelse havde Viben (Vanellus cristatus) 

 og Rødbenet Klire (Totanus calidris); de var begge almindelige 

 paa Grønningen og langs Østkysten, ligesom de var at træffe 

 ved de tleste Klit- og Hededamme. Viben saa jeg desuden i Flok 

 paa c. 70 Stkr. paa Grønningen, og en Flok paa 8 Stkr. drog 

 over Sandflod Hede mod Syd. Mindre hyppig var Rylen fTnng'a 

 alpina), der ogsaa havde Tilhold paa Grønningen og paa Øst- 



15 



