232 



et ringe x\iital Fugle, og det kan være, at en Anden vilde have 

 observeret flere. Det kunde ifølge Sagens Natur kun være en 

 kort Tid, der daglig kunde anvendes paa Iagttagelserne. Men 

 man faar ved daglig at notere et ganske andet tydeligt Billede 

 af de paagældende Forhold end efter et almindeligt Indtryk. 

 Betydning ud over den personlige Tilfredsstillelse faar det dog 

 kun, naar mange gør det samme. ^^ ^^ PETERSEN, Frederu^sberg. 



SYDLIG NATTERGAL (Luscinia veraj. Det gaar undertiden 

 os Botanikere saaledes med to beslægtede Planter, hvoraf den 

 ene er almindelig, den anden sjælden, at man i Henhold til Be- 

 skrivelsen af og til fejlagtig tror at have den sjældne for sig, 

 fordi Beskrivelserne ikke er i Stand til at angive den karakte- 

 ristiske Forskel. En skønne Dag staar man saa Ansigt til Ansigt 

 med den sjældne og opdager, at der ikke kan være Tale om 

 Fejltagelse. Omtrent paa samme Maade er det gaaet mig med 

 den sydlige Nattergal. En Dag i første Halvdel af Maj (1911) 

 gik jeg i Tartarins berømte — lille fredelige — By Tarascon i 

 det sj'døstlige Frankrig og hørte pludselig fra en Have Fugle- 

 sang, der baade var mig bekendt og fremmed, og jeg var straks 

 paa det rene med, at det var Luscinia vera\ men den Gang lik 

 jeg nu ikke saa meget af den at høre. En halv Snes Dage efter 

 befandt jeg mig udenfor Ravenna, for at besøge Theodorik den 

 Stores Gravmæle, der ligger omgivet af ældre Haver og Træ- 

 vækst. Her var der god Lejlighed til at høre Nattergalen. Men 

 mit egentlige Indtryk heraf var ikke saa meget det at høre den 

 smukke Sang, som det var det levende Indtryk af, at en For- 

 veksling med L. philomela (der iøvrigt slet ikke forekommer paa 

 disse Steder) simpelthen er utænkelig. Eller med andre Ord: 

 Man behøver ikke at gaa og være bekymret for, om dog ikke 

 den eller den Nattergal, man hører, skulde være den sydlige. 

 Nej, P'orskellen er saa paafaldende, at man sikkert straks vil 

 være paa det rene med, hvad det er, man har for sig. Hvori 

 saa denne Forskel bestaar, er en anden Sag; det skal jeg ikke 

 komme ind paa her, da det saa mange Gange er »sat ud«, og 

 det maa høres. Dog kan jeg ikke tilbageholde den Bemærk- 

 ning, at Tonerne ly-ly-ly spiller en stærkt fremtrædende Rolle, 

 hvorved der kommer noget frem, der minder om Hedelærken, 

 og saa det, at der er meget mere Kontinuitet i Foredraget. 



O. G. PE:TERSEN, Frederiksberg. 



