Kisérő szó az „Aquila" XXV-ik kötetéhez. 



A Budapesten 1891. év május végén tartott Il-ik nemzetközi madár- 

 tani kongresszus emlékezetes napjai után Csáky Albin gróf, Magyar- 

 országnak akkoron vallás- és közoktatásügyi minisztere, elhatározta, hogy 

 azt a felpezsdülést és lendületet, mely a madártan magyar munkásalt 

 erős táborba tömörítette s melynek jórészben köszönhettük a kongresszus 

 fényes sikerét és számottevő tudományos eredményeit, ne engedie le- 

 lohadni, hanem megfelelő intézmény szervezésével állandóan biztosítsa 

 szakunk fejlődése érdekében. 



E célból a kongresszust előkészítő magyar bizottság tudományos 

 albizottságának volt elnökét, Herman Ottóí, kérte föl javaslattételre, aki 

 messze néző éles szemével oly intézet megalkotásában látta a honi 

 madártan virágzó jövőjét, mely egyfelől egyesíti és összeforrasztja a sza- 

 kunk terén működő erőket, tervszerűen irányítja és segédeszközökkel 

 támogatja kutatásaikat, másfelől azonban új munkásokat is nevelni igyek- 

 szik a szaknak a fiatal nemzedék soraiból, hogy így a munka folytonos- 

 sága soha el ne akadjon. 



Csáky Albin gróf elfogadta Herman OiTÓnak tervezetét s az 

 18Q3. évi május 20-án kelt 15.036. számú, majd az ugyanaz évi nov. 

 25-én kelt 30.071. számú leiratával életre keltette a «Magyar Ornitho- 

 logiai Központot», mely azután Herman Ottó vezetésével a honi madár- 

 tan terén lüktető minden mozgalomnak középponti szervévé vált. Szerény 

 keretek közt kezdett működni az intézet. Eleinte inkább csak a madár- 

 vionulás magyar megfigyelő hálózatának intéző hivatala és a megfigyelés 

 anyagának szerkesztősége volt, utóbb azonban megizmosodva, tollasodva 

 a madártan mind több területének művelését felölelte, míg végre tevé- 

 kenységének súlyát a gyakorlati térre (gazdasági madártan, madárvéde- 

 lem) helyezve, 1901-ben a vallás- és közoktatásügyi ministerium ügykö- 

 réből a földmivelésügyi ministerium ügykörébe osztatván be, Daránví 

 Ignác dr. minister kiadós támogatásával elérte fejlődésének ama magas- 

 latát, melyen alapítói egykoron látni óhajtották. 1909-ben, ugyancsak 

 Darányi Ignác, elismerve a «Központ» hézagot pótló, a külföld által is 

 sokszorosan hízelgőén méltatott működését és az egész világon páratla- 

 nul álló mivoltát, a m. kir. intézetek sorába iktatta (1411/909, ein. sz.) 



