I! kísérő szó az «aquila» xx\'-ik kötetéhez 



A magyar madártani intézetnek, a m. kir. Ornithologiai Központ- 

 nak, mej^^alapítása óta immáron egy negyedszázad múlt el s folyóirata az 

 «Aquila» a jelen kötettel huszonötödször bontja ki szárnyait, hogy elvigye 

 munkálataink eredményeit barátaink, szaktársaink, közönségünk körébe, 

 az ismeretek gyarapítására és gazdasági életünk javára. 



Nagyon csábító feladat volna — s megvallom erős szándékom is 

 volt — ez alkalommal intézetünk működésének, gyűjteményeinknek és 

 segédeszközeinknek eddigi fejlődését tüzetesebben ismertetni vagy leg- 

 alább vázlatát adni mindannak, amit e negyedszázad során alkottunk, 

 bebizonyítva egyszersmind, mennyire közelítettük meg a magunk elé 

 kitűzött célokat s micsoda hézagok maradtak betöltetlenül a jövő mun- 

 kálkodás számára. 



Sajnos azonban, a világot rengető szörnyűséges háború még meg 

 nem szüíiő, sőt fokozott elkeseredéssel tombol körülöttünk mindmáig, 

 megpróbáltatásai mind súlyosabban nehezednek vállainkra, és az élet- 

 halálharcban fáradhatatlanul küzdő nemzetünk minden tagjának értelmét 

 és testét a legszentebb kötelesség teljesítésére foglalják le. A vég- 

 sőkig felajzott húrjai ez erőmegfeszítésnek nem engedik meg, hogy 

 csendesen magunkba szállva, nyugodt szemlélődéssel visszatekintsünk 

 intézetünk múltjára és megpihenve az elfolyt évek tanulságain, a 

 teljesített kötelességek tudatával lelkiismeretünket kibékítve ünnepelhes- 

 sük meg negyedszázados jubileumunkat. 



A munkaerők megfogyatkozása, az anyag, a nyomdai költségek 

 fokozott mértékű drágulása parancsolóan gátat vetnek e történeti vázlat 

 megírása elé s be kell érnünk egyelőre azzal, hogy utaljunk azokra az 

 összefoglaló közleményekre, melyek tevékenységünket e folyóirat köte- 

 teiben időnként ismertették i s melynek minden részletét magának az 

 «Aquilá»-nak 25 kötete hiven tükrözi. Tavaszi szellők életet fakasztó 

 lengedezésével, majdan a béke áldásos meleg napsugaraiban fürödve, 

 megfelelő terjedelemben, tüzetesen megrajzolhatjuk talán intézetünk 

 negyedszázados életének képét, mert nem fogja háborítani a mai izgal- 

 mas napok idegekre ható feszültsége visszapillantásunkat, mely most 

 — nemzetközi vonatkozásainkat is tekintve — nem is lehetne olyan 

 tárgyilagos, mint aminőnek a történelem szemüvegén át való vizsgáló- 

 dás követelné. 



A történetíró tolláiioz nem nyulunk tehát, hanem e helyett helye- 

 sebbnek tartjuk a rendelkezésünkre álló és közlésre váró bőséges anya- 

 gunkat, valamint újabb megfigyeléseink, kutatásaink gyümölcsét közzé- 

 tenni s egyben az alkalom emlékezetes voltához képest a két évtized 



' V. ö. Aquila: ! 18'J4. 1—7. - X. 1903. 1—34. — XX. 1913. 1 — 10. — XXI 

 1914. 1-XXV. - XXIII. 8-12. 



