ÚJ JELENSÉG MAGVARORSZÁG MADÁRVILÁGÁBAN 9 



tottan megegyezett színezetére nézve Naumann új kiadásának I. köteté- 

 ben a 15-ik táblán 4. ábrán látható fiatal tojóval. A Dresser (B. Eur.) 

 II. kötet 12 táblán látható tojóhoz is hasonlított, csak terjedelmesebb 

 volt alsó testén a sárgás rész. A Seebohm (Monogr. of. the Turdidae) 

 I. k. XXX. tábláján lévő tojó képéhez kevésbbé talált. A szőlőrigóval 

 egyező nagysága, szembetűnő rövid farka, szélső farktollainak fehér csúcs- 

 foltja, agyagsárga alapszínű torka, nyaka, begye és melle, oldalai olyan 

 jellemző jegyei e faj első éves fiatal példányainak, hogy tévedésemet 

 kizártnak tartom. 



És tekintetbe véve, hogy ez a Középső-Szibériának a Sarkkör 

 közelébe eső folyamvölgyeiben, de talán Oroszország északkeleti részei- 

 ben is honos rigófaj már többször megkerült Nyugat-Európában, neve- 

 zetesen Németországban 11, Angliában és Hollandiában 2-2, Belgium- 

 ban, Franciaországban, sőt Bulgáriában is 1—1 példányban, nem is 

 lepődhetünk meg nálunk való előfordulásán, kivált hazánk nyugoti 

 részében. Már Naumann is (Neuer Naumann I. 146. 1.) kereste okát e 

 madárfajnak Németországba való sűrűbb látogatásának, így írván róla: 

 «Lehetséges, hogy talán az európai Oroszország északi tartományaiban 

 is honos s azok közé a fajokhoz számít, melyek inkább északibb, mint 

 keleti fekvésű területekről tévednek hozzánk, mert éppen Németország 

 északkeleti részeiben fordult elő többször, ellenben a tőlünk délkeletre 

 eső területeken, mint teszem a Kárpátoktól övezett országokban, ahol 

 mint tudjuk, már több szibériai faj fordult elő ismételten, eleddig soha- 

 sem került szem elé». 



Naumann itt bizonyára több szerző amaz állítására támaszkodik, 

 mely szerint nálunk a Kárpátokban gyakrabban került elő több Szibé- 

 riában honos rigófaj. Csakhogy ez állításokat bizonyító példányok nem 

 támogatják. Temminck szerint pl. a Naumann rigója (Tardus N au manni 

 Temm.) nagyon gyakori hazánkban, holott mindeddig csak egyetlen 

 példány ismeretes az ország területéről. 



Ám az a körülmény, hogy szibériai madárfajok — nemcsak rigók — 

 általában aránylag nagy számban kerültek elő Nyugat-Európában, ellen- 

 ben Magyarországon nagyon is ritkán s jóval csekélyebb fajban, még 

 akkor is figyelemreméltó, ha számba vesszük, hogy talán az esetleg 

 megjelenő keleti vendégek megfigyelőink éberségét elkerülik, vagy hogy 

 talán az avatott megfigyelések száma elégtelen. Inkább azt bizonyítja ez 

 a tény, hogy vonulásuk utjai a Kárpátoktól határolt területekre nem 

 nyúlnak át, hanem azoktól északra eső vidékeken visznek nyugat felé 

 s nem hazánkon át. 



Kőszeg, 1918 március 4-én. 



