A SÁRGAFEJŰ K1RÁI.^■KA TÁPLÁLÓCSATORNÁJA ÉS FELSŐ GÉGEFŐJE 149 



csak a papagályokban tűnt el e keletkezés minden nyoma. A\ayer (1852) 

 a madarak pajzsporcának oldalsó részeit «szarvaknak» tartotta. Szerinte 

 a kannaporcok csúcsán gyakran SANTORiNi-féle porcocskák találhatók. 

 Szakáll (1897) bonctanában valószínűleg Mayer ebbeli adatára támasz- 

 kodik, amidőn a háziszárnyasok gégefőjéból SANTORiNi-féle porcokat 

 említ. 



A fönt röviden vázolt fölfogás csak — más előmunkálatokat nem 

 tekintve, melyek az összes gégefőporcokat a visceralis ivekből származ- 

 tatták — Dubois (1886) munkája révén változott meg. Ó jóllehet mada- 

 rakat nem vizsgált, hanem kétéltűeket, csúszómászókat és emlősöket, 

 FÜRBRINGER M. egyik fölfogására támaszkodva, arra mutatott rá, hogy 

 az emlősök thyreoid-je a visceralis váz származéka gyanánt, még pedig 

 a 4. és 5. visceralis ívből (= 2. és 3. kopoltyúív) és a copula-ból kelet- 

 kezett, csupán a kannaporc, a cricoid és a procricoid — utóbbi a cricoid 

 dorsalis páratlan összekötő része — származnak a tracheá-ból. Ezzel 

 szemben a kétéltűekben és a csúszómászókban még nincs tulajdonképeni 

 thyreoid. Fürbringer (1888) nagy munkájában azután amellett foglalt 

 állást, hogy miként a kétéltűekben és csúszómászókban, úgy a madarak- 

 ban is DuBOis-féle értelemben még nem fejlődött ki igazi thyreoid 

 (pajzsporc), az eddig annak tartott rész a cricoid-nak felel meg. Gadow 

 (1891) a madár larynxot Fürbringer értelmében ismerteti. Bertelli 

 (1906) a cricoid fejlődését a háziszárnyasokban tanulmányozta. A galamb- 

 ban a középső ventralis darab különböző részekből áll, melyek cranialisan 

 fekvő légcső gyűrűk részei. 



Heidrich (1908) újabb munkája a házityúk larynxát tárgyalja. 

 A fővázrészt a gyűrűporc (cart, cricoidea) alkotja, mely négy részből 

 áll: egy páratlan ventralis, két oldalsó és egy páratlan dorsalis részből. 

 Hangsúlyozza, hogy a kannaporcot mindkét oldalon két darabból álló- 

 nak találta. Ezzel szemben meg kell állapítanunk, hogy ezt a két darabot 

 má^ Boccius (1858) képein látjuk, azonkívül Jaquet (1894) is leírta és 

 lerajzolta a galambból. Kétségtelen azonban, hogy Heidrich az első, aki 

 a házityúk felső gégefőjét és ezzel egy madár larynxát mikroszkópi 

 metszeteken is vizsgálta és észrevette, hogy a kannaporcok felsőága 

 porcos marad, míg az alsó elcsontosodik. Mindazonáltal nagyon érzik 

 rajta az állatorvosi irodalom hatása, különösen mikor az izomzatot írja 

 le tisztán a OuRLT-féle (1829) régi bonctan alapján. 



A FLEiscHMANN-féle iskola a madárlarynx-ról szóló ismereteinket 

 is merőben gyarapította. Schmidt H. W. (1911) ugyanis tüzetesebben 

 foglalkozva az amnioták gégedombjával (trachinx) a madarakat is bele- 

 vonta vizsgálatai körébe. Fleischmann (1911) szerint a gégedomb vagy 

 trachinx az «a körülburkoló hámréteg a legközelebbi mesodermaréte- 

 gekkel... melyek a garatüregből nézve egy előreugró dombhoz hasonlí- 



