A TÖRÖKKANIZSAI V^EThSI \'ARJAKR(')I 195 



Az uradalom 2 vetési varjú- teleppel határos; egyik a 3 km-nyire 

 északra lévő Kupuszina-major erdejében van és 3—400 főt számlálhat. 

 Másik Törökkanizsától 4 km-nyire a tiszaparti ligetben; a már szárnyra- 

 kelt fiatalokkal együtt 1000 -1200 főre volt becsülhető. E varjak egy 

 része a bácsmegyei oldalra, más része a község környékére jár s az onnan 

 7 km-nyire keletre fekvő birtokra jelenlétem idején mintegy 150—200 

 látogatott el naponta. 



A törökkanizsai kisgazdáknak a fészektelep közelében lévő őrizetlen 

 földjein 1903. október végén a felszínesen fekvő burgonyagumókban és 

 a káposztafejeken helyenként számbavehető kárt észleltem. Ezzel szemben 

 a távolabb eső TALLiÁN-uradalomban a mérsékelt varjújárásnak, ennek 

 az állandó madárőrségnek köszönhető nyilván, hogy ott sem a drótféreg, 

 sem a bagolypille-hernyó, sem pedig a cserebogárpajor nem képes 

 elhatalmasodni, a fenntebb említett kár pedig a kiállított örök gondossága 

 esetén elmaradt volna. 



Ez évben is csupán a többnyire meglepő rohamossággal szaporodó, 

 sáskamódra kirajzó fekete tücsök {Oiyllus inclas Charí'.) okozott 

 érzékeny kárt május második felétől kezdve, ellepve és lerágva a para- 

 dicsom-, dohány- és tökpalánták egy részét. E baj orvoslása, minthogy 

 az irtás egyéb igazán hathatós módja nem ismeretes, egyedül a varjak- 

 tól volt remélhető, mert ezek az általam a 2 fészektelepen elejtett 13 

 (2 öreg 11 fiatal) varjú gyomortartalmának s a talált köpeteknek bizony- 

 sága szerint mondhatni kizárólag ezekkel a tücskökkel táplálkoztak. A leg- 

 inkább veszélyeztetett paradicsomföldön különben a község 8 gólyája 

 is megjelent s a varjakkal versenyt fogdosta a tücsköt. A hozzám leg- 

 közelebb vadászó gólya, melyet távcsővel figyeltem, percenként átlag 

 25—30 tücsköt kapott fel. 



A vetési varjaknak hasonló viselkedését jelezte a kapuszinai-major 

 csősze is, aki a fészektelep mellett lévő tengeritáblákat őrizte és 2 hét 

 alatt egyetlen riasztó lövést sem tett, mert a varjak rá sem néztek a 

 nyilván rovartól mentes tengerire, hanem csupán a tücsköket szedték. 



A zöld barackban észlelt kártételre térve vissza, ezt nem tekinthe- 

 tem másnak, mint egyes egyedek játékának, mert hiszen a varjak ezelőtt 

 is járták azt a dűlőt s az érett barackban sem okoztak kárt sohasem. 

 Játékra vall az is, hogy még május végi ottlétemkor is frissen letépett 

 és ledobált leveleket és ágacskákat találtam a termésüktől rég megfosz- 

 tott fák alatt. Hasonló játékot csupán néhai Petényi Salamon említ, nem 

 ugyan a varjak, hanem az 1837-ben tömegesen érkező pásztormadarak 

 (Pastor roseus L) részéről, melyek a rákosi akácfákon tartott delelésük 

 alkalmából az akácleveleket szakgatták le s szórták le zápor módjára. 

 A varjak e játékát a jövő évben már könnyű lesz őriztetéssel megaka- 

 dályozni. 



13* 



