PALAHONTOLOGIAI KÖZLÍíMÉNYEK 211 



be a toll fejlődését, amelynek elsőül a mellső végtagon kellett meg- 

 jelennie. A madarak őseit Abel értelmében fán lakóknak (arboricol) 

 fogja fel, a repülés lehetőségét ez ősök jó ugró képessége adta meg és 

 gyorsaságuk vezetett ahhoz, hogy a szállóernyő helyett tollak fejlődtek 

 ki. Ezzel az okfejtéssel SxfiiNhR is megrajzolja Nopcsa «running Pro- 

 Avis»-ával (és HniLMANN-al, akinek felfogását azonban nem ismeri) 

 szemben a gyíkszerű Proavis-l E szerint az eredeti hüllőpikkely egye- 

 nesen a definitiv konturtollba ment át. Ezek a meggondolások mecha- 

 nikai elvek alkalmazásával magyarázzák meg a diastataxis jelenségét. 



Ammon L. v. Tertiäre Vogelreste von Regensburg und die jung- 

 nüocäne Vogelwelt. — Abhandl. d. naturw. Ver. Regensburg. H. 12. 

 München, 1918. pp IV -}- 70. Fig. 10. 



Németország harmadkori fossilis madarairól eddig csak Fraas 

 Oskar steinheimi és Wittich E. messeli leleteinek leírásából tudtunk 

 meg egyetmást, úgy hogy — eltekintve a pleistocaen faunáktól — e 

 téren a német tudomány messze a francia és angol mögött maradt. Ezen 

 a feltűnő és nagyon érezhető hiányon hatalmasat lendít Ammon tanár 

 szóbanforgó alapos tanulmánya, amelyben Regensburg környékének 

 felsőmiocaen barnaszén anyagából napvilágra került és a regensburgi 

 természettudományi társulat gyűjteményében őrzött madármaradványokat 

 írja le. 



Bevezetésül e madarak tolllenyomatairól és fossilis tojásairól szólva 

 az Archaeopteryx világhírű leletén kívül felsorol a Ries tertiaer édesvízi 

 •mészkövéből kacsatoll lenyomatokat (Anas sansaniensis Milne-Edwards 

 és A. risgoviensis n. sp.), a Hahnenberg hasonló képződményéből pedig 

 kacsatojásokat (A. velox és A. sansaniensis). Bajorország fossilis madarai 

 közül (Archaeopteryx, Ardeacites Haushalter) a legtöbb a Riesből és 

 Regensburg környékéről ismeretes. A bajor Ries ornisa a köv. fajokból 

 all: Pliai acroco rax risgoviensis Fraas O., Pelecanus interniedius Fraas 

 P. Fraasi Lydekker Ardea sp., Ibis sp. Anas velox Milne-Edw., Anas 

 sansaniensis Milne-Edw., Anas risgoviensis Ammon (= A. Blanchardi 

 Fraas = Anas sp. Lydekker), Anas robusta Milne-Edw., Elorius sp. 

 Lydekker, Larus sp. Lydekker és Passeres div. Az irodalom alapján 

 felsorolja ezután a Bajorországból ismert pleistocaen (postglacialis) 

 madarakat. 



A következő fejezetben áttekintést nyújt a Bajorországon kívül 

 ismert európai fossilis ornisokról és itt különösen becses az az irodalmi 

 anyag, amelyet a mainzi medence alig ismert és alaposabban feldolgo- 

 zandó tertiaer madáranyagáról sorol fel. (Talán egyetlen tévedése a 

 szerzőnek, amikor a havasi és hófajd pleistocaenkori elterjedésének déli 

 határául Olaszország helyett Magyarországot jelöli meg.) 



Ezután következik a regensburgi felsőmiocaen anyag leírása és 



14* 



