212 DR. LAMBRECHT KAL.WAN 



pedig: Phalacrocorax pmecarbo n. sp. coracoid, Ardea Brunhuberi n. 

 sp. metacarpus, Botaurites avitus n. gen. et sp. nyakcsigolya, Anas cf. 

 robusta Milniî-Edwards humerus, Oallus longaevus nov. sp. coracoid 

 és Phasianus augustus n. sp. femur alapján, amelyek mindegyike ábrá- 

 zolva is van. Szerző a Riesből Lydekki-r által Anas sp. néven felsorolt 

 maradványokat A. risgoviensis n. sp. néven különbözteti meg. 



Tanulmánya végén felsorolja az európai felsőmiocaen teljes, mint- 

 egy 60 fajból álló madárvilágát, úgy lelőhelyek szerint, mint systematikai 

 sorrendben. 



Helyreigazításul csak annyit kívánok megjegyezni, hogy a 43. olda- 

 lon említett \xyomingi Gallinuloides wyomingensis Eastman fajt 

 Shufeldt újabban (Journ. of Oeol. XXIIl. 1915) Palaeobonasa nov. genus 

 néven írta le, az irodalmi jegyzékben pedig Widhalm WiLDHALM-nak 

 olvasandó. 



Christian! A. Oni fund af Oejrfugleknogler paa Vardo (Norge). 

 Dansk Ornithologisk For. Tidsskr. XI. 1—4. Tab. 1. Kjobenhavn 1917. 



Szerző az óriás SLÎkâfAIca impennis) csontmaradványait (koponya, 

 humerus, ulna, tibiotarsus) írja le Vardö közeléből. Ez tehát e kihalt faj 

 legkeletibb és északibb lelőhelye az európai kontinensen. 



Andrews C. W. A gigantic eocene bird. — Geological Magazine 

 n. 5. (6) IV. 469—471., London, 1917. 



Szerző behatóan ismerteti Matthew W. D. és Granger W.-nek 

 «The Skeleton of Diatryma, a gigantic bird from the lower eocene of 

 Wyoming» c. tanulmányát (Bull. Amer. Mus. Nat. Hist. XXXVII. 307— 

 326, Tab. XX— XXXI II. 1917) ez érdekes és eddig csak töredékesen 

 ismert eocaen-madárról. 



A New Mexico alsó eocaenjéből Cope által leírt Diatryma, mely- 

 nek néhány maradványát e folyóirat XX. kötetében Shufeldt is leírta, 

 csaknem teljes csontvázát írják le Granger és Matthew a wyomingi 

 Bighorn basinból (alsó eocaen). 



Az egész madár mintegy 7 láb magas, feje igen nagy, szárny- 

 csontjai csökevényesek. Nem nevezhető «ratita»-nak a szó mai jelenté- 

 sében; miként a Pfiororhacos, amelyhez különben némileg hasonló, 

 magas fokban módosult «carinata». Koponyája 17 inch hosszú, csőre 

 9 inch hosszú, 6 1/2 inch magas. Csőrének hegye nem horgas, mint a 

 Phororhacos-é, orrnyilasa a csőrnek ventralis oldalához közelebb feküsz- 

 nek. A fenestra supra-temporalist-t felül elzárja a postorbitale és squa- 

 mosale egyesülése A négyszögcsont feje egybütykü, két külön izületi 

 facetta szolgál a squamosum-mal való izesülésre. A jugale fejlett, mellső 

 vége egyesül a maxillaval. A csigolyák inkább vastagok, mint tömörek, 

 főleg a nyaki tájon. Bordái hosszúak és vékonyak, processus uncin- 

 natus-ukkicsiny, vagy csak nyomuk látható. A vállöv inkább a futó mada- 



