PALAnONTOLOQIAI KÖZLEMÉNYEK 213 



rákéhoz (Ratitae) hasonló, mint a normális Carinata-kéhoz; acoracoidés 

 scapula hegyes szögben találkoznak. A hollóorrcsont rövid, széles. 

 A felső karcsont nagyon redukált, hasonlít a kazuáréhoz; a többi szárny- 

 csontot nem ismerjük. A medencecsont (pelvis) az acetabulum előtt 

 rövid, mögötte hosszú és széles. Ilium és ischium összecsontosodott, a 

 pubis, amely érintkezik az ischiummal, egyesül velük rövid darabon. 

 A pelvis egészében hasonló a Cariama-éhoz. A hátsó végtag minden 

 csontja járó életmódhoz alkalmazkodott. 



Szerzők a Diatíyma-\ nem a Phororhacos, hanem a Cariama roko- 

 nának tartják. Szerintük «Phororhacos valószínűleg bizonyos kihalt, nor- 

 mális adaptatióju eocaen typusokból vezethető le, amelyek rokonai a 

 Cariama eocaen őseinek, míg a Diatiyma a normális krétakori Eiioi- 

 nithesek leszármazottja, amelyek közel állanak a Cariama ősi vonalához». 



Andrews a koponya és a mellső végtag egyes részleteiben — 

 szerzők képei alapján — bizonyos kapcsolatot lát a Diatryma és a papa- 

 gájok között. 



Andrews C. W. (Oigantornis Eaglesomei nov. gen. et sp.) Geol. 

 Mag. 1916. 333. 



Szerző a Zoological Society 1916. május 23-iki ülésén előterjesztett 

 tanulmányában egy a nigériai Eocaenből (?) kiásott óriás carinata-nak 

 hiányos megtartású mellcsontját mutatta be. A csont bár minden ma 

 élő Carinatanak mellcsontjától lényegesen különbözik, a hojszaféle (Tubi- 

 nares) egy rendkívül nagy képviselőjének tekinthető; méretei az albatros 

 mellcsontjánál kétszer nagyobbak. Az új genusba sorolt alakot a lelet 

 gyűjtőjének neve után Oigantornis Eaglesomei néven írja le. 



Petron levies B. et Woodward A. S. «O/z the development from the 

 matrix of further parts of the skeleton of the Archaeopteryx preserved 

 in the Geological Department of the British Museum (Natural His- 

 tory)y>. — Geol. Mag. 1917. 41. 



Szerzők a londoni Zoological Society 1916. nov. 21-iki ülésén 

 számoltak be a londoni Archaeopteryx kőzetből való újabb kipraeparálá- 

 sának eredményeiről. Sikerült ugyanis a váll- és medenceöv egyes részeit 

 föltárni. A hollóorrcsont (coracoiod) nagyon emlékeztet a futó madarak 

 (Ratitae) és a krétakori Hesperornis hollóorrcsontjára. A pubis még 

 egyszer oly hosszú, mint az ischiumok és distalis végén hosszú álízület- 

 ben (symphis) nő össze «graduelly tapering to a point, which seems 

 to have been tipped by a mass of imperfectly ossified cartilage». 



Bate, M. A. (A collection of vertebrate remains from the Har 

 Dalam Cavern. Malta.) — Geol. Mag. 1916. 332—333. 



Miss Dorothea M. A. Bate a londoni Zoological Society 1916 

 májusi ülésén egy új máltai barlang pleistocaen csontmaradványairól 

 számolt be. Malta szigetének érdekes barlangi ornisát Parker és külö- 



