214 DR. LAAIBRECHT KÁL.MÁN 



nősen Lydekker vizsgálataiból ismerjük; szerző most újra sok madárról 

 számol be. Nevezetes ezek között egy lűdféle, mely, úgy látszik, elveszí- 

 tette volt repülőképességét; egyelőre a Cygnus genusba sorolja az eddig 

 le nem írt fajt. 



Shufeldt, R. W. New extinct bird from South Carolina. — GeoL 

 Mag. N. S. (6) m. 1916. 343—347. Tab. XV. 



A madár osteologia és palaentologia legtermékenyebb szerzője 

 Délcarolina keleti részének miocaenjéből eredő jobboldali madárcomb- 

 csontot (femur) ír le Palaeochenoides miocaenus nov. gen. et sp. néven. 



A 75 mm hosszú csont beható morphologiai tanulmányozása alap- 

 ján arra az eredményre jut, hogy e madár egy rendkívül nagy, generá- 

 lisait lúdszerű madarat képvisel. 



Sarasin F., Sfehlin H. G. et Studer Th. Die stein zeit lie hen Stationen 

 des Birstales zwischen Basel und Delsberg. — Neue Denkschr. Schweiz. 

 Naturf. Ges. Bd LIV. Abh. 2. Zürich, 1918. 



A kétszáz oldalas, 32 táblával és 20 szövegközti rajzzal díszített 

 monographia Sarasin vezetése alatt készült, aki a praehistorikus és 

 anthropologiai leleteket dolgozta fel; Stehlin az emlősöket, Studer 

 pedig a madarakat tárgyalják. Svájc eddig ismert (Kesslerloch, Schaff- 

 hausen) barlangi faunáinak és kultúra maradványainak leírásaihoz Nuesch 

 RÜTiMEVER stb.) méltóan csatlakozik a Birs-völgyi barlangok hatalmas 

 monographiája, amelynek e helyütt csupán madártani részeivel foglal- 

 kozhatunk. 



Studer öt barlangnak és sziklafülkének madármaradványait hatá- 

 rozta meg; az azilien ipar kíséretéből 13, a magdelénien korból 18 fajt 

 sorol fel. Egész Svájc magdalénien korú ornisa 34 fajból áll és meg- 

 lehetősen egyhangú képet mutat. Távolról sem oly változatos, mint a 

 Cseh-Morvaországból és Magyarországból ismert postglacialis madár- 

 faunák. Különösen feltűnő a gázlók és futók teljes hiánya, úgyszintén az 

 úszók rendkívül kicsiny száma; az éneklőket főleg rigók képviselik, a 

 varjúfélék megegyeznek a nálunk honos fajokkal. 



Némely fajnál éles osteologiai különbségekre hívja fel szerző figyel- 

 münket, a táblamelléklet pedig kitűnően sikerült, instructiv. 



Zeliíko J. V. Nachträge zur diluvialen Fauna von Wolin. — Bull. 

 Internat, de l'Acad. Sei. Boh. XXI. pp 26. 1917. 



Szerző a dél-csehországi VC'olin két lelőhelyén (Dekansky vrch és 

 Zechovic) gyűjtött postglacialis faunáját összefoglalólag ismerteti. A 65 

 fajból álló gerinces faunában a madárfajok száma 20 és pedig két raga- 

 dozó, 1 harkály, 2 varjúféle, 6 éneklő, 8 tyúkféle és egy úszó (Anser 

 segetum). 



Capek V. A püspökfürdöi pracglacialis madárfauna. — Barlang- 

 kutatás V. 25—32. Budapest, 1917. 



