4 CHERNELHAZI CHERNÉL ISTVÁN : NOMENCLATOR AVIUM REGNI HUNGÁRIÁÉ 



teljesen önkényesen választott, részben az«auctorum plurimoruin» 

 vagyis a legtöbb szerző tekintélyére alapított neveket hozott forgalomba, 

 úgy hittük minden alapját elvesztette, mert az egyéni izlés ingadozó 

 kénye-kedvétől függő névhasználat helyett, a legerősebb jogban gyöke- 

 rező elnevezések érvényesülését biztosította a szabályzat, ami az egye- 

 düli módnak látszott arra, hogy mindörökre sikerül megváltozhatatlan 

 névjegyzéket alkotnunk, véget vetvén az e téren uralkodó sok félre- 

 értésnek, vitának, bizonytalanságnak s egyben emlékezetünket is felszaba- 

 dítjuk az egyre szaporodó szinonimák tömegétől. 



Reménységünk azonban, sajnos, nem vált valóra. 



Az utóbb tartott nemzetközi állattani kongresszusokon újból és új- 

 ból felszínre került a nomenklatura kérdése, mert egyre-másra bebizo- 

 nyult, hogy az ezirányú megállapodások nem szüntették meg a zava- 

 rokat s mind újabb pótlásokra és módosításokra szorulnak. Tehát a mada- 

 rak elnevezése tárgyában alkotott 1891. évi szabályzat is sok tekintetben 

 átdolgozást követelt s ép úgy idejét multa, mint az előző szabályzatok. i 



A felmerült új szempontokra súlyt vetve, a régi nomenklatúrái 

 szabályok érezhetővé vált fogyatékosságain gyökeresen iparkodott segí- 

 teni az 1904-ben Bernben ülésező nemzetközi állattani kongresszus, ami- 

 dőn tüzetes tanácskozások után megszerkesztette a következő évben 

 (1905) Parisban angol, francia és német nyelven megjelent új szabály- 

 zatot: «A zoológiai nomenklatura nemzetközi szabályai» címen.2 



Ám a hozzáfűzött remények szintén nem teljesültek, mert mind- 

 össze csak azt eredményezték rendelkezései, hogy a tapogatódzás és 

 bizonytalanság szűkebb mederbe szorult vagy irányt változtatott, de 

 korántsem szikkadt el. Kisült ugyanis gyakorlati alkalmazása során, hogy 

 még mindig sok félremagyarázható tételt foglal magában, ami határo- 

 zatlanságot okoz vagy pedig túlságosan is merev rendelkezéseket, amik 

 szintén nehezítik az elérendő egyöntetűséget. 



Épen az elsőbbség törvényének kivételt nem engedő rideg köve- 

 telése, amitől méltán vártuk az egységes és végleges nomenklatura ki- 

 jegecesedését, nem vitt közelebb a célhoz, sőt öregbítette a már meg- 

 levő ingatagságot. Valóságos hajsza indult meg ugyanis a legrégibb 

 nevek felkutatása érdekében s rég elfeledett vagy ismeretlen, kétes értékű 

 porlepte könyvekből, folyóiratokból, sőt napilapokból is egyre-másra új 

 nevek bukkanván napvilágra, a már legrégibbeknek tartottak helyébe 

 minduntalan megint mások kerültek. Megszokott, régtől fogva használa- 

 tos nevek merőben ismeretlen s nem is mindig kifogástalan, tehát vitás 

 nevekkel cseréltettek föl, sok esetben pedig a szabályoknak egyéni néze- 



' «Stricklandian Code (1842)», «American Code (1886)» stb. 

 2 Megjelent 7". R. de Rudeval kiadásában. 



