A MAGYAR BIRODALOM MADARAINAK NF.VJEGYZtKE 5 



ten alapuló különböző értelmezése, a régi szerzők munkáinak egymással 

 homlokegyenest elütő kritikai magyarázata, még fogalomeltolódásokra is 

 vezetett. Hogy többet ne említsek, utalok a legújabb névjegyzékeinkre, 

 amelyekben pl. Tritiga — partfutó — nemi név a Totanus — cankó — 

 nemre, viszont emez az előbbire, a Tardus miisicus — énekes rigó — 

 neve pedig a szőlőrigó — Tardus iliacus — jelölésére járatos. 



És a régi nevek után való böngészés végeláthatatlan munkálkodást 

 is jelent, mert hiszen ki tudná megmondani, mikor áll be az az idő- 

 pont, amikor az utolsó forrás is ki lészen merítve, amikor minden ismert 

 állatfajnak az őt megillető legrégibb neve véglegesen meg leend állapítva és a 

 nevek megrostálásának munkája mindenkinek megnyugvására befejeződik ? 



A legfutólagosabb pillantás is az utóbbi években megjelent s a 

 nomenklatura szabályainak ismerete vagy lelkiismeretes követése nyo- 

 mán készült madárnévjegyzékekre, hangosan tanúskodik amellett, hogy 

 még a régibb állapotnál is fokozottabb mértékben hullámoznak a nomen- 

 klatura mindig nyugtalan vizei. 



íme néhány példa: 



Rfjchf,now Antal dr. 1902-ben kiadott «Kennzeichen der Vögel 

 Deutschlands» e. művének nomenklatúrájától sokban elütő az, melyet 

 ugyanő lQ14-ben «Die Vögel» e. két kötetes munkájában használ s még 

 lényegesebb az eltérés abban az összeállításban, amit ő Hesse E. közre- 

 működésével 1916-ban «Neue Namenliste der Vögel Deutschlands» (Journ. 

 f. Orn. 1916. 325—371. 1.) közreadott. Ismét számos más nemi és faji 

 névvel találkozunk Hartert E. dr. «Die Vögel der paläarktischen Fauna» 

 e. 1910-ben napvilágot látott művének első kötetében, melyben végle- 

 gesen megállapítani igyekezett e faunaterület madáralakjainak elnevezé- 

 seit. De ő maga is újból megváltoztatta sok nemnek és fajnak nevét az 

 1912-ben «A Handlist of the British Birds» e. munkában, sőt előbb emlí- 

 tett művének legutóbb kiadott füzeteiben is módosította egyben-másban 

 eredeti felfogását, amennyiben pl. azelőtt a faji és válfaji nevek végző- 

 dését nem egyeztette a nemi név végződésével, újabban azonban azokat 

 a genus-név hím- vagy nőnemű voltához alkalmazza. 



Tehát még ugyanaz a szerző is szinte minden újabb munkájában 

 változtatja a nomenklatúráját, noha minden igyekezetével ragaszkodni 

 kivan a szabályokhoz. 



Hogy különböző szerzők felfogása és eljárása tekintetében még 

 lényegesebb eltéréseket találunk, az csak természetes ezek után. 



Az angol madártani egyesület (British Ornithologists Union) 1915-ben 

 második kiadását bocsátotta ki az angolországi madarak névjegyzékének 

 «A List of British Birds» címen. Az 1883-ban megjelent első kiadástól 

 gyökeresen elütő ennek nomenklatúrája, már csak alapelve szempont- 

 jából is, mert abban az elsőbbség törvényét még Linné «Systema 



