\2 CHERNELHÁZI CHERNÉL ISTVÁN : NOMENCLATOR AVIUA\ REGNI HUNGÁRIÁÉ 



figyelembe volna veendő.' Épen a zavarok meggátlása okából még az 

 elsőbbség törvényéhez leghajthatatlanabbul ragaszkodó szerzők is ellen- 

 zik, hogy forrásul használtassák. 



8. Az elnevezésekben szereplő személynevek nagy kezdőbetűvel 

 írandók. 



Ezek volnának a főbb szempontok, amiket mint a «Szabályzat» 

 ■módosításait alkalmazni kívántunk névjegyzékünkben. Egyebekre nézve 

 a szükséges megjegyzéseket esetről-esetre az egyes nemeknél és fajok- 

 nál adtuk meg. Nagyon jól tudjuk azonban, hogy igazán végleges és 

 állandó nomenklatúrát sem a «Szabályzat» ilyen módosításával, még 

 kevésbbé a hozzávaló merev ragaszkodással alkotni nem lehet. Ennek 

 csak egy módja volna, az, ha általános megegyezés — de nem a szak- 

 férfiak bizonyos csoportjának szavazata — alapján legalább is a 

 fajok és válfajok nevét sikerülne meg vál tozhata tlan u 1 

 megállapítanunk s ha azokat valamennyi szakfolyóirataink szer- 

 kesztői, nyilvános gyűjteményeink vezetői, a kézi- és tankönyvek szerzői 

 magukévá tennék. A nemek és felsőbb csoportok elnevezéseire ez a meg- 

 egyezés természetesen nem terjedne ki. E részben a rendszertani fel- 

 fogás mindig ingadozó marad, mert a csoportok keretei a szerzők fel- 

 fogása és a tudomány haladása szerint változnak. A faji és válfaji elne- 

 vezések az egyedüli megszilárdítható elemei a rendszernek. És legalább 

 is a palaearktikus fauna madáralakjainak elnevezéseit kellene állandó- 

 sítanunk, mert ez a hozzánk legközelebb eső s munkásságunk javarészét 

 követelő faunaterület. 



fiogy mennyi meddő vitatkozásnak, fölösleges munkának, időpo- 

 csékolásnak vchetnők elejét, ha a nomenklatura réme nem kisértene 

 többé, azt úgy hiszem mindnyájan érezzük s érezzük kivált mi, akik 

 20 év óta — bár éber figyelemmel kisértük az idevágó mozgalmakat — 

 szándékosan nem avatkoztunk bele a dolgok folyásába s nem is tágí- 

 tottunk az 189S-ban alkotott névjegyzékünktől, melyet intézetünk kiad- 

 ványaiban, gyűjteményeink tárgyain, irat- és adattárunk minden lapján 

 következetesen alkalmaztunk s így valóban országossá tettünk. Ezzel le- 

 ráztunk magunkról oly terhet, amely nélkül simábban, könnyebben tör- 

 tethetünk előre kitűzött céljaink felé. Belátható tehát, hogy még a hosz- 

 szabb időn át való ragaszkodás is bármiféle nomenklatúrához több hasz- 

 not jelent a madártan lényegének, mint a hullámokkal való folytonos 

 küzködés, a bizonytalan hajókázás. Utóvégre is nagy gyűjteményeinket, 

 közel egy milli(')ra rugó vonulási adataink cédulajegyzékét stb. nem sze- 

 relhetjük fel minden félévben új nevekkel, amint azt a nomenklatura 



' V. ö. Poc/ic közleményeivel : Zool. .\nzeiger 1904. 493 1. és (irti. .Wonatsb. 

 19(14. 103 1. 



