10 SCHENK JAKAB: A KÓCSAG HAJDANI 



A valóságban a helyzet azonban jóval kedvezőtlenebb. Az. ármen- 

 tesítés előtti korszakban a magyar madártani kutatásnak voltak ugyan 

 már hivatott mívelői, de sajátságos balsors következtében épen a kócsag- 

 lakta vidékekre nem jutott belőlük. Viszont az is igaz, hogy a nemzetiségek 

 által lakott vidékeken volt a legtöbb és legnépesebb kócsagtanyánk s 

 tán ennek tulajdonítható az a feltűnő körülmény is, hogy földrajzi hely- 

 neveink között nagyon ritka a kócsag szó, míg pl. a hattyú, daru, gém 

 és sólyom szavak elég gyakoriak s még a gödény is előfordul. Ez a 

 tény is egyik közvetett bizonyítéka annak, hogy a kócsagok sohasem 

 lehettek nagyon gyakoriak az országban. Petknyi János Salamont, a magyar 

 tudományos madártan megalapítóját pedig mostoha életkörülményei 

 akadályozták abban, hogy mindenhová eljuthasson. Kéziratainak is épen 

 az a része veszett el, a mely a kócsagokra vonatkozott. De még ennél 

 is pótolhatatlanabb veszteség az, hogy az ármentesítést végző számos 

 mérnök között nem akadt egyetlen egy se, a ki az elpusztult viz- 

 madártanyákról legalább szépirodalmi vagy csak a közönségesebb fajokra 

 vonatkozó leírást hagyott volna az utókorra s azért a kérdés tisztázásá- 

 ban egyrészt közvetett adatokra, szórványos hazai egykorú följegyzésekre 

 kétes értékű szájhagyományokra s végül külföldi kutatók és gyűjtők uta- 

 zási leírásában található adatokra vagyunk utalva. Az utóbbiak adják a 

 legértékesebb, legpontosabb adalékokat. Az ármentesítést követő korszakból 

 már jóval több adatunk van s ezeket főleg hazai kutatóinknak köszönjük. 



Hazai kócsagállományukra vonatkozólag a legrégibb pontos adatok 

 a XVllI. század végéről valók, a korábbi időkre vonatkozólag csak köz- 

 vetett adatok állanak rendelkezésre, amelyek csak többé-kevésbbé való- 

 szinű következtetések levonására alkalmasak. 



Valamennyi adatunk számbavételével arra a következtetésre kell 

 jutnunk, hogy a hazánkat lakó két kócsagfaj közül a nagy kócsag való- 

 színűleg soliasem tanyázott nálunk (tömegesen», vagy legalább is két 

 századra visszamenőleg mindig aránylag ritka volt s a kis kócsag, bár 

 helyenként népes telepeket alkotott, már elterjedésének korlátolt volta 

 miatt se lehetett közönséges madár az országban. Mind a két kócsag- 

 fajnak az állománya még félszázaddal ezelőtt is tetemesen nagyobb volt, 

 mint a jelenlegi, de a félszáz év előtti állapot már nagyjában megegye- 

 zett az ősi állapotokkal legalább két évszázadra visszamenőleg. Való- 

 színűnek látszik, liogy a kócsagtelepek régebben se voltak nagyon sű- 

 rűen az országban s tudjuk, hogy a nagy kócsag sohase alkot oly népes 

 telepeket, mint a többi gémfaj, sohasem fészkel ezrével, hanem legked- 

 vezőbb esetben százával. A kis kócsag ugyan ezrével is szokott fész- 

 kelni, de viszont elterjedése főleg hazánk déli határszéleire szorítkozik s 

 körülbelül Budapest magasságában eléri a fészkelési terület északi határ- 

 vonalát. 



