És JELENLEdi FÉSZKELÜTELEPEI MAGYARORSZÁGON 13 



Legrégibb madártani forrásaink a kócsag akkori elterjedési viszo- 

 nyairól és állományáról alig említenek valami biztosat. Gróf Marsilio 

 csak általánosan emlékezik meg a költöző madarakról, amelyek a tavaszi 

 napéj-egyenlőség idején csodálatos tömegekben özönlenek a Duna és 

 Tisza mentére, de külön a kócsag akkori elterjedéséről nem szól, bár 

 mind a két fajt írásban és képben is bemutatja. Ugyancsak nem szól a 

 kócsagról Bél Mátyás XVIII. századbeli kiváló földrajzi írónk sem. 

 Egész Magyarországra tervezett nagy földrajzi művében, melynek azon- 

 ban csak csekély része jelent meg, mint a nemzetgazdaság fontos ténye- 

 zőjére kiterjeszkedik az egyes vidékek jellegzetes és tömegesebben elő- 

 forduló madárvilágára is. A Pestmegyére vonatkozólag fölmerülő ké- 

 sőbbi kócsagelőfordulási adatok helyes megítélése céljából közlöm erre 

 a vidékre vonatkozó följegyzését,2 mely szerint a böjt idején miriád- 

 számra menő vízi madártojást hoznak Budára (nyilvánvalóan azokról a 

 vidékekről valók voltak ezek, ahonnan jelenleg is a legtöbb bibictojást 

 szállítják a fővárosnak). A sokféle madárfaj közül, amelyet erről a vidék- 

 ről fölsorol, a kócsagról is megemlékezik, de csak egész általánosság- 

 ban, olyképen, hogy előfordulnak mindazok a fajok, amelyeket Marsili 

 is fölsorol. Hogy részletesebben nem ír épen a kócsagról és gémfajok- 

 ról, azt természetesnek kell tartanunk, mert a pestmegyei mocsarak túl- 

 nyomó része szikes, sekélyvizű. Csak kevés nádrengeteg akad közöttük, 

 pedig ezek az igazi kócsag- és gémtanyák. 



Az első magyar összefoglaló madártan megírója: Grossinger J. B.3 

 a XVIII. század végétől számos értékes adatot őrzött meg a magyar 

 madártörténetírás számára. Leginkább az ő írásai alapján maradt ránk 

 hajdani madárgazdaságunk emléke. Számos adata közvetetlen megfigye- 

 lésen alapul. így egy helyen (4L lapon) részletesebben emlékezik meg 

 a velencei tó madárbőségéről a következőképen: «Midőn 1754-ben kö- 

 rüljártam a pákozdi, mások által velenceinek vagy Kisbalatonnak neve- 

 zett tavat, nem csekély csodálkozással néztem a madárfajokat, melyek 

 szeptember havában ott éltek. Volt ott 100.000 madár is! Különféle 

 récék, ludak, hattyúk, búvárok, kanalas gémek, gödények, sirályok, búvár - 

 récék, szárcsák, a parton pedig gémek, darvak, székicsérek, szalonkák, 

 bíbicek». Kár, hogy Grossinger madárnevei még nem fogadhatók el 

 teljes értékben, mert ő még nem fogadta el Linné kettős nomenklatú- 

 ráját és tudása még nem állott azon a fokon, hogy adatait kritika nél- 

 kül elfogadhassuk. A velencei tóra vonatkozó adatai különben is az 



1 Danubius Pannonico-mysicus etc. Tom. V. Aves aquaticae circa Danubium et 

 Tibiscum vivantes. 1726. 



2 Notitia Hungáriáé novae hi5t. geogr. etc. Vienne III. 1737. p. 21. 



3 Universa história physica regni Hungáriáé etc. Tom. II. Ornithologia, sive 

 História avium Hungáriáé. 1793. 



