16 . SCHENK JAKAB: A KÓCSAG HAJDANI 



«von der ganz seltenen Art». Ha valahonnan, akkor erről a vidékről 

 várhatta volna az ember azt, hogy itt gyakori volt a kócsag s hogy a 

 lakosság gyakorinak ismerte s nem minősítette volna igen ritkának. 

 Tehát már az első pozitiv nyom odavezet, hogy a nagy kócsagnak már jó 

 100 évvel ezelőtt is szinte olyan ritka híre volt, mint akár mostanában 

 és pedig még jó régen a folyamszabályozások előtt és olyan területre 

 vonatkozólag amelyet a kócsagra nézve akkoriban még ideálisnak lehe- 

 tett mondani. 



Lehetetlen ezt a tényt Grossingf.r följegyzésével kapcsolatban félre- 

 ismerni és figyelmen kívül hagyni, különösen akkor, amikor megerősíti 

 azt egy közvetett adat olyan területről, amely szintén amint egyik haj- 

 dani vízimadár eldorádónk él a köztudatban. Ez a közvetett adat Békés- 

 megyéből való s a vármegyei jegyzőkönyvekből Karácsonyi F. említi 

 Békésvármegye történetének I. kötetében a 305 lapon, i Eszerint «a kó- 

 csagok is oly bőviben voltak, hogy pl. 1797-ben a mi megyénk küldte 

 a kócsagtollakat a nemes testőrség számára Bécsbe (számszerint 103-at)». 

 Való igaz, hogy 103 «kócsag», vagyis kócsagbokor oly szám, amely- 

 nek alapján igen nagy kócsagállományra lehetne következtetni, de 103 

 «kócsagtoll» még nem nagy mennyiség, hiszen mindössze legfeljebb 

 4 — 5 kócsag dísztolla. Ennek az adatnak az alapján tehát nem lehet — 

 mint a történetíró megcselekedte — azt a következtetést vonni, hogy 

 akkoriban bőven volt kócsag Békésmegyében. Annál kevésbbé szabad 

 ezt megtenni, mert hiszen semmi támaszpontunk sincs arra, hogyan és 

 miként jutottak ahhoz a 103 szál kócsagtollhoz. Hiszen ilyen mennyiség 

 megszerzéséhez elegendő egy csapatnak véletlen átvonulása is, amelyből 

 aztán a gyakorlott vadász kilőhet néhány példányt. Ebből a feljegyzés- 

 ből nem lehet következtetést vonni a fészkelésre. Egész másként kel- 

 lene elbírálni az esetet, ha pl. olyan feljegyzésünk volna, hogy valamely 

 terület évről-évre szállított bizonyos mennyiségű kócsagbokrot és abból 

 a szempontból nagyon fontos annak a kérdésnek a tisztázása, honnan 

 szerezték be a testőrség kalpagjára szükséges kócsagot, mert igen érté- 

 kes eredményeket szolgáltathatna ahhoz, hogy mekkora volt Magyarország 

 hajdani kócsagállománya és hol voltak népes telepek. 



Hogy a XVIIl. század végén a kócsag nálunk már nem lehetett 

 gyakori madár, arra nézve közvetett bizonyítékként még tán azt is föl 

 lehet sorolni, hogy akkori természetrajzi kézikönyv íróink — Mitter- 

 PACHER, Földi, Szentgvörgyi, Gáthy — nem tudnak egyebet írni róla 

 mint azt, hogy «Magyar Vitéz fő Nemeseinknek betses 

 Nemzeti ékessége»2 és hogy nagyon drága. Ebből is csak arra kell 



1 Az értékes adatot íUtky Zsigmond közölte, amiért ezen a helyen is köszönetet 

 mondok. 



2 FÖLDI J, Természeti HisL 1S03. p. 193. 



