És jelí-:ni.eqi fészkelőtei.epi-i MAGNARORSZÁGON 21 



got korántsem tüntetik föl gyakorinak vagy tömegesnek. Az alábbi leírás 

 helyes megítélésénél még tekintetbe kell venni azt is, liogy a kócsa- 

 got az Obedszka barán kívül szinte kizárólagosan a titeli mocsár- 

 vidékkel kapcsolatban emlegeti. Ennek a legnagyobb hajdani vízimadár- 

 eldorádónknak a pusztulásáról a következő képet festi : i 



«A mesés vadbőségéröl régente joggal magyar Nílusnak nevezett 

 Tisza folyó, mely szőke hullámait szinte egész hosszában sík területen 

 át hömpölygeti, évenként többször is vissza-visszatérő árvizeivel 10 — 20 

 km széles és a torkolattól fölfelé számított 200 km hosszúságban elterülő 

 árterületeket és óriási mély vizű mocsarakat táplált különösen a jobb- 

 parton, a titeli fensík körül és attól északra. Az újvidéki nagy római 

 sánctól keletre végig a Duna mentén Titelig, a Tisza jobbpartjáig ezek 

 a vizek egyesültek a Duna árvizével és a híres «Bjelo blatoa-t, a fehér 

 mocsarat2 alkották, amely Titel, Vilovo, Kovil és Káty községektől délre 

 s a Dunától északra terült el, Lok, Oardinovce és egyéb községeket 

 majdnem teljesen körülzárva. A nagy mosorini mocsár, mely a titeli 

 fensíktól északra terült el s egészen Temerin és Józseffalva alá terjedt, 

 éppen ilyen nagy és ugyanilyen gazdag volt, de minthogy kissé félre 

 esett a mocsár fővonulattól, nem ismerték annyian.» 



«A Tisza balpartján a Bega, Veliki-Kutven és Duna mentén terült 

 el a «Dugó blato», a Hosszú mocsár, mely folytatódott a Temes és 

 Duna között 20 km szélességben és 80 km hosszúságban elhúzódó ten- 

 germéretű mocsárban. Ebben egész éven át volt víz, gondoskodtak róla 

 a Karas, Dunavac, Milanovac és Sebes vizek. Tovább észak felé Periasz, 

 Becskerek, Becse, Zenta és Kanizsa mellett föl Szegedig, a jobb és a bal- 

 parton egyaránt szakadatlan sorban mocsár mocsárt követett s hogy 

 ezeket a vízi madárvilág megtelepülésére minden föltételt egyesítő terü- 

 leteket valóban túlon túl be is népesítették, annak bizonyságára szolgál- 

 hat többek között az is, hogy bennök még az énekes hattyú és gödé- 

 nyek is tanyáztak. A mosorini mocsárban 1868-ban kis gödényt (Pelecanus 

 minor Rüpp.) lőttem a fészkelő helyén s több ízben is lőttem borzas 

 gödényt (Pelecanus crispas L.).» 



«Aki 10 évvel ezelőtt járt ezeken a tájakon, az most már nem 

 ismerne rájuk. Mosorin mellett és a Dugoblato helyén, úgyszintén a volt 

 Fehér-Mocsár helyén, ahol 1869-ben még mértföldnyi utakat tettem meg 

 csónakon 2—3 m mélységű vizek fölött, ahol azonban még jóval nagyobb 

 mélységek is akadtak antidiluviális náderdőkkel borítva, ott 1871-ben 

 már három új falu állott. Ahol még röviddel ezelőtt a vadludak gágogó 



»Tatsächliches über die Verminderung der Vogelwelt; Ornith. Verein, Wien, 

 Mittheilungen, 4. sz., 1876. 



2 Nem azonos azzal a fehér mocsárral, a melyben Baldanius gyűjtött. Az alábbiak- 

 ban ez a mocsár mindig a titeli rét néven szerepel. 



