22 SCHENK JAKAB: A KÓCSAG HAJDANI 



csapatai űzték bohó játékukat az esti szürkületben és a hajnali deren- 

 gésben, ahol méltóságos szárnyalással a kócsag, a hattyú és gödény 

 szelték a levegőt s a bölömbika búgott bele a borús éjszakába, ott most 

 csengő harangszó hirdeti a kultúrát, ugyanabba a levegőégbe vidám 

 kéményfüst szállong fölfelé s ha lúdgágogás hallatszik valahonnan, az 

 bizony már a házi libától ered.^) 



Fölötte sajnálatos, hogy ez a hangulatos szép leírás, amely egj'úttal 

 egyedüli forrásunk, nem nyújt pontos adatokat az előforduló fajokról, 

 állományukról s a főbb fészkelési tanyákról, pedig nagyon valószínű, 

 hogy épen ez a terület volt egyik legnépesebb kócsagtanyánk. Sajnos, 

 egyéb forrásaink legtöbbször még ennyit se mondanak, túlnyomóan 

 rendkívül szegényesek, hézagosak és bizonytalanok, inkább csak sejtetik 

 a folyó- és belvízszabályozás előtti állapotokat. 



Az alábbiakban a teljes irodalmi anyag alapján megkísérelem haj- 

 dani kócsagtanyáink helyét és állományát legalább közelítőleg megálla- 

 pítani. Előre jelezhetem, hogy ezt az áttekintést magam is hézagosnak 

 találom, mert valószínűnek kell tartanom, hogy nem minden kócsag- 

 telepről jutott hír az irodalomba, de viszont hajdani mocsárvüá- 

 gunk számbavételével azt is biztosra kell vennem, hogy ez az 

 összeállítás a hajdani telepek javarészét mégis magában foglalja s így 

 bizonyos kiegészítésekkel hű képet ad a régi állományról. Jobb áttekint- 

 hetőség kedvéért külön tárgyalom a két hazai fajt s kezdem a sort a 

 nagy kócsaggal; az egyes telepeket is mind küUm-külön ismer- 

 tetem. 



II. FEJEZET. 



A hajdani és jelenlegi nagy kócsagtelepek. 



1. A titel i rét, vagy a Hjelo b 1 a t o. Mint már említettem 

 GRÓF Marsii.ii volt az első, aki az 1600-as évek végén és 1700-as évek 

 elején madártanilag kutatott ezen a területen, de pontosan erre a terü- 

 letre vonatkoztatható adatokat nem közölt, csak a terület térképét őrizte 

 meg nagy művében, amelyből azt lehet látni, hogy ez a terület egészen 

 az 1860-as évekig alig változott valaijiit. Körülbelül másfél száz évvel 

 későbben gróf LA/ár Kálmán2 kiváló lelkes ornithológusunk adott 

 hírt erről a területről, de nem tudom eldönteni, vájjon személycsen 

 járt-e itt, vagy pedig egy előttem ismeretlenül maradt forrást használt 

 föl. Annak, hogy ő személycsen járt volna a területen, ellentmond az, 



• Idézett helyen. 



2 A lég urai. Hpest, 1866. p. 286. 



