És JELENLEGI FÉSZKELOTELEPEI MAGYARORSZÁGON 41 



még a XIX. század végén is virágjában volt, bár a dísztoll vadászok elke- 

 rülték, mégis javarészt az üzérkedésnek és nyerészkedési vágynak esett 

 áldozatul. 1895 óta a fészkelő tanyájukról ily módon elüldözött kócsagok 

 közül már csak 7—12 pár telepedett meg a régi tanyán s ezek se tudtak 

 többé kellőképen elszaporodni, mert bár vadászatilag szigorúan tilalmazva 

 volt a terület egyik oldala, a másikon, a zalavárin mégis csak továbbra 

 is akadtak orvvadászok és orgazdák, akik kiszedték és megvették a fió- 

 kákat s lelőtték az öregeket. 1916-ban Lovassy szerint 10—12 pár fész- 

 kelt — SzAB(') LAjos-nak, a terület bérlőjének értesítése szerint azonban 

 csak 7 pár — de ezeknek a költését is jóformán már mind kilövöldözték 

 Az 1909. évben magam is jártam a kócsagtanyán i s akkor aránylag eléggé 

 gazdag volt az állomány. A tóbiró akkor 50 — 60 párra becsülte a kócsagok 

 számát, de nézetem szerint ez erős túlzás volt. Sok anyamadarat láttam 

 azonban akkoriban s ezen az alapon biztosra állíthatom, hogy az állomány 

 akkor nagyobb volt, mint most. 



Ezen a telepen különben a kócsag fészkelési és megélhetési viszonyai 

 még ideálisaknak mondhatók s ezért alapos a remény, hogy kellő kimé- 

 lettel a telep a jövőben nemcsak fönnmarad, hanem gyarapodni is fog 

 Ezzel a teleppel tőszomszédos 



10. A Nagyberek-vagy Fonyódi berek néven ismeretes 

 óriási ősmocsár, amelyben szintén már ősidők óta fészkelt a nagy kócsag, 

 legalább is a benádosodás óta, mert a fonyódi várról szóló följegyzések 

 szerint a fonyódi hegy még a XV — XVI. században sziget volt, melyet sík 

 víz vett körül s csak a víz apadásával változott át ez a terület nádas 

 mocsárrá. Múltját szintén nem ismerjük. Elsőnek ezt a telepet is Szikla 

 G.\bor2 említi 1883-ból, majd Herman Ottó3 1890-ből. Herman OttÓ' 

 a madárvonulás 1890. évi országos minta megfigyelése alkalmával a Nagy- 

 berek tótszentpáli részében látta el a megfigyelői tisztet, tehát hosszabb 

 ideig volt ott, úgy hogy adatai már ebből a szempontból is tökéletesen 

 megbízhatók. Szerinte a létszám akkoriban körülbelül 5 pár lehetett. 

 A kócsagtelepet föl is kutatta s ennek eredményeként a Magyar Nemzeti 

 Múzeumban máig is megvannak az innen származó nagy kócsagtojások. 

 HoMEYER SÁNDORÉ 1892-ben járt ezen a telepen s ő is gyűjtött egy 

 fészekaljat, amely azonban Németországba került. Homener akkor 11 pél- 

 dányt számlált, tehát közelítőleg megvolt a két év előtti állomány. Lo- 

 VAss^■5 szerint 1903-ban még megvolt a régi telep, sőt 1914-ben is 



1 Jelentés az 1909. évi madárjelölésekről. Aquila XVI. 1909. p. 245. 



2 II. Jahresbericht (1883) d. Com. f. ornith. Beob.-Stat. in Öst.-Ungarn. Herausg. 

 V. TscHUsr, továbbá az 1886. évi jelentésben is. 



3 Egy ősmocsárról. Természettud. Közlöny XXIIl. 1S91. p. 8 és A madárvonulás 

 elemei Magyarországon 1891-ig. Bpest, 1895. 



* Nach Ungarn und Siebenbürgen (i. h) 

 5 1916 Julius 3L-én kelt levélbeli értesítés. 



