70 SCHENK JAKAB: A KÜCSACi HAJDANI 



hetetlen akadályokba. A birtokosok részéről biztosan lehet számítani a 

 legmesszebbre menő előzékenységre, csak meg kell adni a kész tervet 

 s a létesítendő Természetvédelmi Szövetség által a végrehajtáshoz szük- 

 séges anyagi eszközöket. 



A lukácsfalvi Fehértó kócsagtelepét nem tudtam meg- 

 találni, de a helyi viszonyokat ismerem. Egyetlenegy fészket találtam itt 

 a tóhoz csatlakozó «Carska bara» partján álló régi fűzfán. Egészen kivé- 

 teles eset, hogy nálunk a kócsag a fára rakja a fészkét. De akár az erdő- 

 ben, akár a tó egy részét borító nádasban fészkelnek a kócsagok, az a 

 fenntartásukra vonatkozólag nem lényeges. A döntő tényező itt az, hogy 

 maga a tó és a környezete is a jelen állapotban megőriztessék. A tó az 

 Őrgróf Pallavicini ARiiiUR-féle uradalom tulajdona és halgazdaságra 

 van berendezve. A lecsapoltatás ellen eszerint biztosítva van és csak a 

 halászat érdekeit károsító gémekre kellene még kiterjeszteni a védelmet, 

 amit az uradalom bizonyos arányú kártalanításával s a halivadék foko- 

 zottabb őrzésével lehetne elérni, ha ugyan maga az uradalom számot 

 tartana erre. itt is megvan annak a lehetősége, hogy az uradalom beáll 

 a Természetvédelmi Szövetség alapító tagjai közé és mint ilyen a maga 

 részéről lehetőleg megkönnyíti annak a tervnek a megvalósítását, hogy 

 ez a terület is természeti emlékeink közé vétessék. A Carska bara árterü- 

 letnek tehát jelenlegi állapotában való fenntartása szintén nem ütköznék 

 leküzdhetetlen akadályokba. 



Szcval a lukácsfalvi Fehértóra és környékére is megvan a lehetőség, 

 hogy aránylag csekély áldozatok árán kellő őrizettel és ellenőrzéssel 

 hazánk egyik remek természeti emlékévé avattassék. 



Az Obedszka bara mint a kis kócsag utolsó fészkelési helye, 

 már eddig is majdnem természeti emlékként volt kezelve s a háború 

 alatt a telep lakóinak védelme nemcsak a Száván innen, hanem túl is 

 biztosítva volt. A terület a péterváradi közbirtokosság tulajdona, amely 

 eddig is mindig lemondott arról, hogy belőle hasznot és jövedelmet 

 húzzon s bizonyára nem T<ötné teljesíthetetlen föltételekhez az első horvát- 

 országi természeti emlék létesítését. Maga a terület minden költség és 

 befektetés nélkül, csakis a jelenlegi táplálkozási területek biztosítása révén, 

 talán örökre is megmaradhat jelenlegi állapotában, amelyben ezernyi és 

 ezernyi gémnek ad tanyát és megélhetést. Kellő kímélettel és védelem- 

 mel bizonyosra vehető, hogy ez a telep lehetne a kontinens legnépesebb 

 gémtelepe, legnagyobb ilynemű látványossága. Csak kellő őrzésről és 

 állandó ellenőrzésről kellene gondoskodni, hogy illetéktelen kezek ne 

 garázdálkodhassanak a telepen. 



A felsorolt rendszabályok életbeléptetésével legjobb meggyőződésem 

 szerint még hosszú időre biztosíthatjuk a hazai kócsagállomány fenn- 

 maradását, sőt alapos a remény, hogy ez az állomány az állandó kímélet 



