AQUILA. 



A MAGYAR MADÁRTANI KÖZPONT FOLYÓIRATA. 



PERIODICAL OF ORNITHOLOGY. JOURNAL POUR L'ORNITHOLOGIE. ZEITSCHRIFT FÜR ORNITHOLOGIE. 



EDITED BY THE HUNGARIAN CENTRAL-BUREAU PUBLIÉ PAR LE BUREAU CENTRAL ORGAN DER UNGARISCHEN ORNITHOLOGISCHEN 



FOR ORNITHOLOGY. ORNITHOLOGIQUE HONGROIS. ZENTRALE. 



Np. 1—4. sz. 1907. Decz. 20. Budapest, József-körűt 65. 1. Évfolyam XIV. Jahrg-ang. 



PÜNGUR GYULA. 



1843—1907. 



Hazájcától és különösen szeretett Szilágy- 

 ságától távol halt meg 1907 május elsején 

 PüNQUR GyuiíA, a Magyar Ornithologiai Központ 

 titkára. Testben összetörve és kedélyében meg- 

 rendülve, életet ment keresni Dalmácziába, 

 Zelenika üdülőhelyre ; de sarkában volt a 

 halál, ott érte utói ós vetett véget életének. 

 Teste idegen földbe tért örök nyugalomra ; a 

 református magyar ember sírjánál idegen fele- 

 kezet papja, idegen nyelven mondta az áldást. 

 De ezt a komor hangulatot megenyhíti hitve- 

 sének és leányának könnye, mely reáhullott 

 koporsójára és áztatta a rögöt, mely véglege- 

 sen betakarta. 



Pdngür Gyula 1843-ik évi május 24-ikén, 

 mint hat fiú között az első, született Erdő- 

 szengyel községben, Maros-Torda megyében. 

 Atyja PuNGUB Benjamin, anyja Nagy Krisztina 

 volt. Atyja uradalmi tiszttartó, és a régi Erdély 

 patriarchaKs szokása szerint a keresztszülői 

 tisztet az uraság vállalta el : Bethlen Sándor 

 GRÓF és Tholdalagi Zsófia grófnő. 



Az elemi iskolát Sáromberkén és részben 

 Marosvásárhelyt végezte. 



A gymnasium I — Vili, osztályait Maros- 

 vásárhelyt járta. Mint szerény módban élő 

 népes család sarja, kezdetben az ő sorsa is 

 az erdélyi református tanodák beneficiuma : 

 a czipó volt, a melylyel életét tengette; de 

 szorgalmasan tanult és már ott is szeretett 

 fébevonidni, magába zárkózni. Később havi 



Aquila XIV. 



JULIUS PUNGUR. 



1843—1907. 



Fern vom Vaterlande und der Szilágyság, 

 welche er besonders liebte, starb am 1. Mai 

 1907 Julius Pungur, Sekretär der Ungarischen 

 Oriiithologischen Zentrale. Körperlich ge- 

 brochen, mit angegriffenem Gemute ging er 

 um das Leben ringend nach Dalmatien in 

 den Erholungskurort Zelenika; der Tod jedoch 

 folgte ihm auf der Ferse, holte ihn hier ein 

 und machte seinem Leben ein Ende. Seine 

 sterbliche Hülle wanderte in fremde Erde zur 

 ewigen Ruhe ; am Grabe des reformierten 

 Ungarniannes sprach der Priester einer ande- 

 ren Konfession in fremder Sprache den Segen. 

 Die düstere Stimmung milderten jedoch seiner 

 Gattin und Tochter Tränen, welche auf den 

 Sarg fielen und die Scholle benetzten, welche 

 ihn auf immer zudeckte. 



.Julius Pungur wurde am 24. Mai 1843 als 

 erster unter sechs Söhnen in Erdőszengyei, 

 Koniitat Marostorda geboren. Sein Vater war 

 Benjamin Pungur, seine Mutter Christine Nagy. 

 Sein Vater war herrschaftlicher Gutsverwalter 

 und wurde die Stelle der Taufpaten nach dem 

 patriarclialischen Usus des alten Erdély von der 

 Herrschaft, Grafen Alexander von Bethlen und 

 Gräfin Sophie von Tholdalagi übernoinmeii. 



Die Elementarschulen besuchte er in Sárom- 

 berke und teilweise in Marosvásárhely. 



Die I — Vili. Gynmasialklassen absolvierte 

 er in Marosvásárhely. Als Sprosse einer 

 kinderreichen und in bescheidenen Verhält- 

 nissen lebenden Familie, war zu Beginn 

 auch seine Existenz auf das Benefizinni der 

 reformierten Schulen, auf das Brotlaibchen 

 gegründet, womit er sein Leben fristete; 



I 



