n 



4 foriutért „kosztos" lett egy becsületes szabó- 

 nál, egyetlen párnújiVn ládi'ija fedelén húlt és 

 kabíítjával takaródzott. 



A marosvásárhelyi tanulóévckbol származó 

 emlékezése az volt, ho<;y ő is többed magá- 

 val és felváltva „strázsálta" Bolya y FARKAs-t, 

 a nagy mathematikust, a midőn különálló 

 házl)an, teljesen magára hagyatva, halálos 

 ágyán várta életének végső perczét. Pungur 

 Gyula jól emlékezett Bolyay jÁNos-ra, a híres 

 „Appendix" Írójára, a mikor atyját halálos 

 ágyán szemrehányásokkal illette ; jól emlé- 

 kezett arra a nagy tekintélyre, a melylyel 

 Bolyay Farkas bírt, a mely abban is nyilvánult, 

 hogy valamely osztályba belépve, az osztály 

 fölemelkedett és állva maradt mindaddig, a 

 míg a nagy tudós jelen volt. 



A VrH-ik osztálylyal 1860-ban Marosvásár- 

 helyen a gymnasiumot bevégezve, átment 

 Nagyenyedre, a Bethlen főtanodára, hol két 

 évig jogot hallgatott. Ezt 1862-ben abbahagyta 

 és a theologiára adta magát, a melyet el is 

 végezett. A papi szigorlatot 1866-ik évi augusz- 

 tus 31-ikén tette le, a midőn is a főtanoda 

 gondnoki és tanári kara „kitűnő érdemfokra 

 méltónak" Ítélte. 



Az erdélyiek régi jó szokása szerint Pungur 

 Gyula ekkor a Cserey, Pápai-Pariz, Bod, Bolyay 

 és mások példáját követve, a maga tökélete- 

 sítése végett külföldre ment és az 1866/67-ik 

 tanévre a marburgi egyetem theologiai fakul- 

 tására iratkozott be, a hol Henke, Heppe, Ranke 

 és Langenbeck tanárokat hallgatta, leginkább 

 azonban Henke tanárhoz vonzódott, kitől azután 

 a következő absolutoriumot kapta: 



„Theol. cand. Pungue Gyula úr Erdélyből, 

 az 1866/67. év téli szemeszterében az újabb 

 és legújabl) egyháztörténetből, a nyári szemesz- 

 terben a theologiai stúdiumba bevezető és a 

 régibb egyháztörténetből tartott előadásaimat 

 kitűnő szorgalommal hallgatta és ezenkívül 



doch lernte er fieissig und liebte es schon 

 hier, sich abseits zu halten und in sich zu 

 kehren. Später wurde er „Kostgänger" bei 

 einem ciirsamen Schneiderlein, wofür er 

 4 Gulden monatlich bezahlte ; er schlief auf 

 seiner eigenen Trulle, unter dem Kopfe sein 

 einziges Kissen, als Decke seinen Rock be- 

 nützend. 



Aus der Schulzeit zu Marosvásárhely stammt 

 seine Erinnerung, dass auch er mit mehreren 

 Schulkameraden zusammen abwechselnd bei 

 Wolfgang von Bolyay, dem grossen Mathe- 

 matiker, Wache hielt, als derselbe in einem 

 einsam stehenden Hause, gänzlich verlassen auf 

 dem Sterbebette sein Lebensende erwartete. 

 Julius Pungur erinnerte sich sehr gut an 

 Johann von Bolyay. an den Auetor des berühm- 

 ten „Appendix", als derselbe seinem Vater 

 auf dem Sterbelager Vorwürfe machte ; sehr 

 gut erinnerte er sich an die grosse Auctorität. 

 welche Wolfgang von Bolyay entgegengebracht 

 wurde, und welche auch darin zum Ausdruck 

 kam, dass die Klasse, in welche er eintrat, 

 sich erhob und stehen blieb, solange der 

 grosse Gelehrte zugegen war. 



Mit der VIII. Klasse absolvierte er anno 

 1860 das Gymnasium in Marosvásárhely, 

 worauf er sich an das Bethlen-KoUegium in 

 Nagyenyed begab, zwei Jahre Jus studierte, 

 dann aber Theologie hörte und diese auch 

 beendigte. Die Prüfung zur Erlangung der 

 Pfarrerwürde legte er am 31. August 1866 

 ab, wobei er von dem Administratoren und 

 Professorenkörper der Hochschule „des aus- 

 gezeichneten Grades würdig" erklärt wurde. 



Nach gutem alten Usus der Erdélyer 

 folgte auch Julius Pungur dem Beispiele von 

 Cserey, Páriz-Pápai, Bod, Bolyay und anderen, 

 begab sich behufs Vervollkommnung nach 

 dem Auslande und bezog für das Schuljahr 

 1866/67 die theologische Fakultät der Uni- 

 versität Marburg, wo er die Vorlesungen der 

 Professoren Henke, Heppe, Ranke und Langen- 

 beck hörte ; er schloss sich jedoch besonders 

 Professor Henke an, von dem er das Absolu- 

 torium erhielt: 



„Herr Kand. theol. Julius Pungur aus Sie- 

 benbürgen hat im Winter 1866/67 meine Vor- 

 lesungen über neuere und neueste Geschichte 

 der Kii'che und in diesem Sommer meine 

 Vorträge zur Einleitung in das theologische 

 Studium, sowie die über die ältere Kii-chen- 



