VI 



választottam központi állomásul és a záhi 

 nagy tó gátjánál be is vonultam teljes föl- 

 szereléssel egy közönséges, náddal fedett 

 \áskóba. Az illem úgy hozta magával, hogy 

 tisztelkedjeni az Ugrón udvarban, hol finom 

 műveltség várt reám és úgy, a mint czéljai- 

 mat előadtam, rendkívüli figyelmet tapasztal- 

 tam. Jelen volt a nevelő, Pungur Gyula is, ki 

 le nem vette szemét rólam, feszült figyelem- 

 mel hallgatott s a midőn távoztam, elkisért. 

 Útközben bevallotta, hogy előadásom a leg- 

 nagyobb mértékben hatott reá és boldog volna, 

 ha a megfigyelésben részt vehetne ; de hamar 

 belátta, hogy ez nevelői kötelességének el- 

 hanyagolása nélkül teljes lehetetlenség volt. 



A madárvonulás bevégeztével az entomolo- 

 giára tértem át. A múzeum érdeke úgy kivánta, 

 hogy az Orthopterákat vegyem elő. Az 1868-ik 

 és a következő évben az Orthopterák minden 

 faja úgyszólván tömegesen fordult elő az 

 erdélyi részekben ; megkerültek ebben az idő- 

 ben már kétségbevont fajok is, így a Steno- 

 bothrus pullus, Philippi, mely egyetlen gyűj- 

 teményben sem volt találhati') és csupán le- 

 írása volt meg ; ezt a Hargitán nagy számban 

 szereztem. 



Mezö-Záhon egyetlen kis terjedelmű ponton 

 előkerült az akkori „Gry Ilus burdigalensis" 

 tücsökfaj és egyebek. 



A mint csak szerit tehette, Punour elkisért 

 és gyűjteni kezdett. Mindjárt látható volt, 

 hogy nem szaladgáló, hanem figyelő gyűjtő 

 válik belőle. Minden szavamra élesen figyelt 

 és jegyezni kezdett. Megfogadta szavamat, 

 mely az volt, hogy valamely élesen meghatá- 

 rolt alakcsoporttal foglalkozzék tüzetesen, álla- 

 pítsa meg tüzetesen alaki és biológiai tulaj- 

 donságait, majd lesz alkalom, hogy az iro- 

 dalommal egybevesse. Mert hát irodalom és 

 mi! honnan vegyük? mikor magának az erdélyi 

 múzeumnak különben gazdag könyvtárában 

 alig volt a kor színvonalán áUó természet- 

 rajzi könj^ve, rendeki'e vonatkozó specziális 

 éppen egy sem! Még Linné rendszere sem 

 volt meg. Magara is ügy tettem, hogy Linné 



ten Beobachtung des Vogelzuges Mezőzáh, wo 

 ich mich dann auch ganz, eingerichtet in einer 

 gewöhnlichen rohrbedeckten Hütte am Damme 

 des grossen Sees von Záh niederliess. Die 

 Etikette brachte es mit sich, dass ich im 

 Ugronschen Hofe meine Aufwartung machte, 

 wo mich feine Bildung erwartete, und so wie 

 ich mein Vorhaben erklärte, aussergewöhn- 

 liche Aufmerksamkeit fand. Der Erzieher, 

 Julius Pungur war auch zugegen ; er wandte 

 kein Auge von mir ab, hörte mir mit gespann- 

 ter Aufmerksamkeit zu, und begleitete mich, 

 als ich mich entfernte. Unterwegs gestand er 

 mir. dass mein Vortrag auf ihn ausserordent- 

 lich einwirkte, und dass er glücklich wäre, 

 wenn er an der Beobachtung teilnehmen 

 könnte ; er sah jedoch bald ein, dass dies 

 ohne Versäumnis seiner Pflichten als Erzieher 

 absolut unmöglich war. 



Mit Beendigung des Vogelzuges überging 

 ich zur Entomologie. Das Interesse des 

 Museums brachte es mit sich, dass ich 

 die Orthopteren vornehmen musste. Im Jahre 

 1868, sowie im folgenden kamen fast sämt- 

 liche Orthopteren sozusagen massenhaft in 

 Erdély vor ; es wurden zu dieser Zeit auch 

 solche Arten voi-gefunden, welche schon 

 bezweifelt wurden, so Stenobothrus puUus, 

 Philippi, vrelche in keiner Sammlung auf- 

 zufinden war, und von welcher nur die Be- 

 schreibung verblieb ; diese erbeutete ich in 

 der Hargita in grosser Anzahl. 



In Mezőzáh wurde auf einer einzigen Stelle 

 von geringer Ausdehnung die damalige Grillen- 

 art „Gryllus burdigalensis" gefunden und 

 Anderes. 



So oft er nur konnte, begleitete mich Pungur 

 und begann zu sammeln. Es war sofort er- 

 sichtlich, dass kein herumhastender, son- 

 dern ein beobachtender Sammler aus um 

 werden wird. Er passte scharf auf jedes meiner 

 Worte auf und begann zu notieren. Er folgte 

 meinem Rate, und der war, sich mit einer 

 schaifbegrenzten Formengruppe eingehend zu 

 befassen, die morphologischen und biolo- 

 gischen Eigenschaften derselben eingehend 

 zu bestimmen, zur Vergici chnng mit der Lit- 

 teratur wird sich ja auch Gelegenheit bieten. 

 Denn Litteratui' und wir ! Woher nehmen? Wo 

 doch selbst in der ansonst reichen Bibliothek 

 des Erdélyer Museums kaum ein auf dem 

 Niveau der Zeit stehendes naturhistorisches 



