vin 



kell, lionv könnyön kezolve, biztosan adjon 

 felvilágosítást ; a fonna mutatványát alább 

 meg fogjuk ismerni. 



PuNGUR Gyui.a gyűjtött a Székelyföldön, de 

 leginkább a nyelvileg oly színes Szilágyság- 

 ban, azokivül az Alföldön és felhasználta a 

 tanítók körében szerzett összeköttetéseit is. 

 Az ősfoglalkozások körében engem is támo- 

 gatott. 



Szilágynagyfalusi lelkész korában felbiz- 

 tattam arra is, tegyen ajánlatot a kir. magyar 

 Természettudományi Társulatnak a Gryllidák 

 monograjihiájának megírására, a mi vélemé- 

 nyem alapján elfogadtatott. A munka érdeké- 

 ben ka{)ott a társulattól útisegélyt is, mely 

 lehetővé tette, hogy Bécsbe menve használja 

 föl Brunner de Wattenwyl \ilágliíi'ü gyűjtemé- 

 nyét. Ekkor hasonlította össze fajait a klasszikus 

 gyűjtemény alakjaival, megállapodott a rend- 

 szerben és megírta müvét, melyhez bő franczia 

 kivonatot csatolt, a melyet hitvesével együtt 

 szerkeztett. A műhöz tartozó rajzok, kevésnek 

 kivételével, mind Pungur Gyula kezétől valók 

 és finom formaérzéleől tanúskodnak. 



A Magyar Ornithologiai Központhoz kerülve, 

 itt nemcsak az adminisztrácziót és könyvtári 

 teendőket végezte, hanem teljesen önszántá- 

 ból és önállóan hozzáfogott az 1898-iki nagy 

 fecskemegfigyelés őszi adatainak rendszeres 

 feldolgozásához is. Az őt kiválóan jellemző szí- 

 vóssággal be is végezte a munkát, megalkotva 

 az őszi vonulás feldolgozásának klasszikus 

 mintáját. Ez a mű 19ü5-ben, a I^'-ik nemzet- 

 közi ornithologiai congressuson, Londonban 

 volt bemutatva. 



Irodalmi jegyzéke, mely alább következik, 

 szépen jellemzi Pdngur Gyula törekvését: a 

 természetrajz terén maradandó becsű szak- 

 munkák alkotása mellett, a természetrajzi is- 

 mereteket széles körben is terjeszteni, meg- 

 kedveltetni; mind a kettő nemzeti művelődé- 

 sünk valóban és ma is közszüksége. 



Elete főművének, életczélnak azonban a 



welche man der grossen Masse geben sollte, 

 um leicht und sicher Aufschluss erhalten zu 

 können ; ein Muster für diese Form ist weiter 

 unten zu finden. 



Jui-ros Pungur sammelte im Székelyföld, 

 hauptsächlich aber in der sprachlich so far- 

 benreichen Szilágyság, ausserdem in der gros- 

 sen Tiefebene, und benützte dabei auch seine 

 im Kreise der Lehrer erworbenen Verbindun- 

 den. In den „ Urbeschäftigungen" wurde auch 

 ich von ihm unterstützt. 



Zu der Zeit, als er in Szilágynagj'falu Pfarrer 

 war, ermunterte ich ihn auch dazu, der königlich 

 ungarischen Naturwissenschaftlichen Gesell- 

 schaft einen Vorschlagfür eine Monographie der 

 Grjdliden zu machen, welcher auf meinen An- 

 trag auch angenommen wurde. Für die Arbeit 

 bekam er von der Gesellschaft auch eine Reise- 

 unterstützung, welche es ihm ermöglichte, nach 

 Wien zu gehen, um die weltberühmte Samm- 

 lung Brunner von Wattenwy-ls zu Studieren. 

 Hier verglich er seine Arten mit den Formen 

 der klassischen Samndung, bestimmte das 

 System und schrieb dann sein Werk, welchem 

 ein reichlicher Auszug in französischer Sprache 

 beigefügt wurde, welchen er mit seiner Gattin 

 gemeinsam ausarbeitete. Die Zeichnungen des 

 Werkes stammen mit wenig Ausnahmen von 

 PüNGüRS Hand und zeigen feines Formgefühl. 



Als er zur Ungarischen Ornithologischen 

 Zentrale kam, führte er hier nicht nur die 

 administrativen und bibliothekarischen Arbei- 

 ten, sondern begann aus ganz freiem Autriebe 

 und selbständig die systematische Bearbeitung 

 der Herbstdaten der grossen Schwalben- 

 beobachtung von anno 1898. Mit der ihm im 

 höchsten Grade eigenen Zähigkeit beendigte 

 er auch diese Arbeit und schuf damit ein 

 klassisches Muster für die Herbstzugsbear- 

 beitungen. Dieses Werk wurde dem IV. inter- 

 nationalen Ornithologeu-Kongress in London 

 vorgelegt. 



Das Literaturverzeichnis, welches weiter 

 unten folgt, gibt eine schöne Charakteristik 

 der Bestrebungen von Julius Pungur : neben 

 der Schöpfung naturhistorischer Fachwerke 

 von bleibendem Werte die naturhistorischen 

 Kenntnisse in den breiten Schichten zu ver- 

 breiten und beliebt zu machen ; beide bilden 

 auch heute noch ein wirkliches Gemeinbe- 

 dürfnis unser nationalen Kultur. 



Als sein Hauptwerk, als Lebensziel jedoch 



