IX 



„Magyar Állatnevek Szótára" czimű müvét 

 szánta és arra készült, hogy emberileg ki- 

 merítőt nyújtson. Arra készült, hogy az élő 

 népnyelv közvetlenül gyűjtött anyagán kívül 

 felhasználja java szótáraink, a kódexek és 

 az újabban napvilágra került „szószedetek" 

 anyagát is és no adja csupán a szorosan vett 

 lexikális részt, hanem ])ótolja meg az állat- 

 névhez fűződő folklorisztikai elemekkel is, 

 hogy a műben a magyarosság szelleme telje- 

 sen kibontakozzék. 



Mindazok, a kik liasonb» irányban működ- 

 tek, tudják, hogy a nevekhez fűződő nép- 

 nyelvi anyag a magyarságnál, mondhatni pá- 

 ratlan. Ebben buzog a nép bölcsességének 

 élő forrása, ebben nyilatkozik meg leginkábl) 

 a legnemesebb szellemi sajátosság: a találó 

 hasonlat, a példabeszéd és a legfőbb, a nép- 

 humor. 



Az összegyűjtött népnyelvi anyag roppant 

 nagy és Punour elég korán érezte meg, hogy 

 azt fel kell dolgoznia — forma dat esse rei! 

 Hitte is, hogy bírja — de a sors másképpen 

 döntött ! Ô nem tartozott a tüzes, gyors mun- 

 kások fajához, a kiknél a gondolat röpül, az 

 ítélet villanásszerűen terem, a kettőt rögzítő 

 toll pedig sebesen szárnyal. 



Az ő egész lényében a fontolva-kétkedve 

 haladó lassúság tükröződött ; mint mondani 

 szokás, hármat előre, egyet hátra lépett, így 

 kitűnt, hogy hosszú időn át a gyűjtésben 

 sokat markolt, a feldolgozásban azonban keve- 

 set szorított, lényénél fogva, de azért is, mert 

 ereje gyorsan kezdett hanyatlani és utóbb 

 fogyton-fogyott. 



Unszolásomra 1905-ben megállapodott a 

 szótár berendezése iránt és egy mutatványt 

 állított össze, melyet Szily Kálmán és Zolnai 

 Gyula is megtekintett s a melyet ő kézirat 

 gyanánt utóbb kiszedetett, de szorosan el- 

 titkolt ; akkor bemutatta az egész anyagot is. 

 Különösebb biztatást azonban az anyagiakra 

 való tekintetből nem nyert s ez ingadozóvá 



Aquila XIV. 



bestimmte er sein „Lexikon Ungarischer Tier- 

 namen" betiteltes Werk und trachtete men- 

 schenmöglich Vollständiges zu bieten. Er be- 

 absichtigte ausser dem unmittelbar gesam- 

 melten Materiale der lebenden Volkssprache 

 auch das Materiale unserer wichtigsten Wör- 

 terbücher, Kodices und der in neurer Zeit 

 ans Tageslicht geförderten Wörtersammlungen 

 zu benutzen, u. zw. nicht nur um den streng- 

 genommenen lexikalisclien Teil zu geben, son- 

 dern auch mit folkloristischen Elementen, 

 welche sich an einen Tiernamen knüpfen, 

 zu ergänzen, damit in dem Werke der Geist 

 des Ungartums vollständig zum Ausdruck 

 gelange. 



Jedermann, der in dem gleichen Fache 

 arbeitete, weiss es, dass das sich an die Namen 

 knüpfende volkssprachliche Materiale bei den 

 Ungarn sozusagen einzig dasteht. Hier spru- 

 delt die lebende Quelle der Volksweisheit, 

 hier offenbart sich hauptsächlichst tlie edelste 

 Geistestätigkeit : das treffende Gleichnis, das 

 Sprichwort und als Höchstes, der Humor. 



Das gesammelte volkssprachliche Materiale 

 ist enorm und Punhur fühlte es früh genug, 

 dass dies bearbeitet werden muss — forma 

 dat esse rei ! Er glaubte es auch bewälti- 

 gen zu können — das Schicksal entschied 

 jedoch anders ! Er gehörte nicht zu den 

 feurigen und flinken Arbeitern, bei welchen 

 die Gedanken fliegen, das Urteil blitzartig 

 entsteht und die, diese beiden fixierende Feder 

 reissenden Fluges arbeitet. 



In seinem ganzen Wesen spiegelte sich die 

 bedächtig-skeptische Langsamkeit; wie man 

 zu sagen pflegt, machte er drei Schritte vor- 

 wärts und einen zurück, so dass es sich 

 bald herausstellte, dass er lange Zeit hin- 

 durch in dem Sammeln viel, in der Bearbei- 

 tung aber nicht fest genug griff — und zwar 

 infolge seiner Individualität, aber auch des- 

 wegen, weil seine Kraft rapid erlahmte und 

 später immer mehr entschwand. 



Auf meinen Antrieb kam er anno 1905 

 die Einteilung des Werkes betreffend zum 

 Entschluss, s'tellte einen Probetext zusammen, 

 welchen auch Koloman v. Szily und Julius 

 Zolnai einsahen, und welchen er später auch als 

 Manuskript setzen Hess, aber streng geheim 

 hielt ; damals zeigte er auch das ganze Mate- 

 riale. In pekuniärer Hinsicht erhielt er jedoch 

 keine besondere Aufiminterung und dies machte 



II 



