tette. Én arra unszoltam : állitson össze egy 

 jól nifíiliatárolt reszt, p. o. az énekes mada- 

 rakat, én kiadom az „Aquila" mellett mint 

 tïiiïgelékct, akkor majd hozzászólnak az ille- 

 tékesek, megltísz a módszer, mire reá is állott. 

 De már ekkor a férfi megrokkant, akarat- 

 ereje — testét követve — megtört és ezen 

 felül váratlan csapás érte, mely mintha vég- 

 zett volna vele. — És mégsem ! mert a szó- 

 tár, a szótár, melynek eszméjét negyven éve- 

 ken által magában hordozta, ápolta, mely 

 egész valójával összeforrott, az csak nem 

 „maradhat rendezetlenül !". 



Mikor már a „facies Hippocratica" kiült, 

 mikor már csak vánszorgott, utóbb ágynak 

 dőlt, mint a sivatag eltikkadt vándorának a 

 délibáb vize, úgy jelent meg szegény Punqur- 

 nak a dalmát Zelenika — hátha ott még 

 erőhöz juthat, csak három évre is, hogy a 

 szótárt befejezhesse, — mind hiába I 



A szótár anyagát a Magyar Ornithologiai 

 Központ vette őrizet alá, tehát megvan ; de 

 hol és mikor akad az az ifjú munkaerő, 

 mely meghozza azt az áldozatot, hogy érvé- 

 nyesítse azt, a mi másnak érdemét öregbíti? 

 hol és mikor akad üyen a mai korban ! ? 



De a feldolgozás reményéről nem mond- 

 hatunk le és a koszorú mellé, a melyet Punquh 

 Gyula idegenben domborodó sirhalniára tétet- 

 tünk, odatűzzük a reményt, hogy leghőbb vágya 

 mégis teljesülni fog, nem az ő gj'önyörüsé- 

 gére, hanem a nemzet hasznára. 



És most következzék mint ez életrajzi váz- 

 lat első függeléke az a mutatvány, a melyet 

 PuNGUR Gyul.\ szóanyagál)ól a „Rigó" szó- 

 csoportról összeállított, kiszedetett és gon- 

 dozott. 



ihn schwankend. Ich spornte ihn dann dazu 

 au. einen scharfbegrenzten Teil, z, B, die 

 Singvögel zusammenzustellen, welchen ich 

 als Su])plement der „Aquila" herausgeben 

 werde, die Methode wird ersiciitlich. worauf 

 von berufener Seite geurteilt werden kann ; 

 er nahm dies auch an. Doch war der Mann 

 schon gebrochen, seine Willenskraft dem 

 Körper folgend, gelähmt und ausserdem traf 

 ihn ein unerwarteter Schlag, welcher, wie 

 es schien, sein Ende werden sollte. — Doch 

 nicht ! Weil das A\'örterbuch^ das Wörterbuch, 

 dessen Idee er während 40 langer Jahre in 

 sicli trug und hegte, welches mit seinem gan- 

 zen Sein mit verwachsen war, kann doch nicht 

 „ungeordnet bleiben!" 



Als er schon die „facies Hippocratica" trug 

 und sich kaum noch schleppen konnte, später 

 bettlägerig wurde, erschien dem armen Pungur 

 das dalmatinische Zelenika wie dem dürstenden 

 Wanderer der Wüste das Wasser der Fata 

 morgana : vielleicht dass er dort noch zu 

 Kraft gelangt, wenn auch nur auf drei Jahre, 

 damit er das Wörterbuch beenden könne — 

 alles vergebens ! 



Das Materiale des Wörterbuches nahm die 

 Ungarische Ornithologische Zentrale in ihre 

 Hut: es ist also gesichert; aber wo und 

 wann wird eine junge Arbeitskraft entstehen, 

 welche das Opfer bringen wird, das durch- 

 zuführen, was das Verdienst des anderen 

 mehrt? Wo und wann entsteht eine solche 

 im heutigen Zeitalter? 



Doch wir entsagen nicht der Hoffnung 

 einer Bearbeitung, und neben den Kranz, 

 welchen wir auf den im fremden Lande sich 

 wölbenden Grabhügel Julius Pungurs legten, 

 richteten wir auch die Hoffnung auf, dass 

 sein heissester Wunsch sich doch erfüllen 

 wird, zwar nicht mehr zu seiner Herzens- 

 freude, aber zum Nutzen der Nation. 



Und nun folge als ei'stes Supplement dieser 

 biographischen Skizze: der Probetext, welchen 

 Julius Pungur aus seinem Wortmateriale über 

 die Gruppe (Rigó) „Drossel", Turdus zusam- 

 menstellte, setzen Hess und verwahrte. 



