XXXV 



A feladat tehát a kétségekkel szemben ma 

 is úgy alakul, hogy össze kell gyűjteni a 

 régiek leiró elemeit s ezeket szigorúan liirálat 

 tárgyává kell tenni, viszonyítva a Geronticus 

 eremita (Lin.) niegliatáruzott. élő typusával ; 

 és általában fel kell keresni a madár nyomait 

 a régi irodalom alkalmas forrásaiban ; mind- 

 azt pedig, a mit a források az életmódról 

 mondanak, kritikailag egybe kell vetni avval, 

 a mit a leíró természetrajz a valóságban meg- 

 állapított. 



Ez alkalommal mind a két irányban van 

 némi mondani valóm. 



/. A leíró részhez. 



Én az ALDEovAXDus-féle alakot, * a melyről 

 mondja, hogy Illyriából származik, tar fejénél 

 és egészben gázló alakjánál fogva határozot- 

 tan Geronticus eremitának tartom, a rajzot a 

 GESSERével szemben haladásnak veszem. 



Azt tudjuk, hogy lUyris, lllyricum az Italiá- 

 tól keletre fekvő részeket jelentette és hogy 

 a Dunáig terjedve, a Dunát is érintette. Ez 

 a körülmény adta azt a gondolatot, hogy jó 

 lesz a XVIII. század geográfusánál, Marstgli 

 grófnál kopogtatni, ki a Dunáról nagy művet 

 írt és adja külön kötetben a madarakat is. 

 A mű czime : 



„Danubius Pannonico-Mysicus, observationi- 

 bus geographicis, astronomicis, hydrographicis, 

 historicis, physicis perlustratus et in sex tonios 

 digestus ab Aloysio, Ferdinando comiti MARsai. 

 Hagae et Amstelodami comitum 1726". 



Tom. V. „Aves aquatica« circa Danubium 

 et Tibiscum viventes." 



* Phalacrocorax {Oiuith. Lib. XIX. Pars III. pag, 

 81) — ut ex pietà ad me ex Illyrio missa conjeoit 

 capi est magnitudine, rostro longo (et acuto), e 

 Tubescente, capile loto fere, plumis nudo et cute teeto 

 quae cameni substantia et colore aemulatur. Ex collo 

 velut jubae dependent, quales " in Capis_ . cernuntur 

 — — — tissipedem — — . Itt csak a csőr heyi^ea. 

 sége és az, hogy nem mondja lefelé konyiilónak 

 némileg elütő ; de az Aldrovandi rajzán ez utóbbi 

 jegy kivehető. A leírás felhúzott jegyei teljesen a 

 Geronticusra vallanak. 



H 0. 



Angesichts der l)estehenden Zweifel, ge- 

 staltet sich die Aufgabe auch heute noch so, 

 dass \vii- die alten deskriptiven Elemente 

 sammeln, einer strengen Kritik unterziehen, 

 mit dem determinierten Geronticus eremita 

 (Lin.) Typus vergleichen; ferner müssen die 

 Spuren des Vogels überhaupt in den geeig- 

 neten Quellen der alten Literatur gesucht 

 werden ; und alles, was die Quellen über die 

 Lebensweise sagen, nuiss kritisch verglichen 

 werden, mit dem, was die beschreibende 

 Naturgeschichte in der Wirklichkeit be- 

 stimmt hat. 



Ich habe nun in beiden Richtungen etwas 

 zu sagen. 



/. Zum beschreibenden Teil. 



Ich sehe in dem Vogel des Aldrovandus* 

 von dem er sagt, er stamme aus Illyrien, 

 u. zw.auf Grund des Kahlkopfes, des Schnabels 

 und des Charakters des Watvogels, ganz sicher 

 den Geronticus eremita (Lin.) ; die Abbildung 

 ist jener Gesners gegenüber ein Fortschritt. 



Das wissen wir, dass unter lUyris, lllyricum 

 die von Italien östlich gelegenen Teile und 

 bis zur- Donau reichenden Gebiete zu ver- 

 stehen sind. Dieser Umstand gab mir den 

 Gedanken, bei dem Geographen des XVIII. 

 Jahrhunderts, dem Grafen Marsigli anzu- 

 klopfen, der ülter die Donau ein grosses Werk 

 schrieb und die Vögel in einem separaten 

 Bande behandelte. Der Titel des Werkes 

 lautet : 



„Danubius Pannonico-Mysicus observationi- 

 bus geographicis, astronomicis, hydrographicis, 

 historicis. physicis perlustratus et in sex tomos 

 digestus ab Aloysio, Ferdinando comiti Marsili 

 Hagae et Amstelodami coniitum 1726". 



Tomus V. „Aves aquaticae circa Damibium 

 et Tibiscum \iventes.'" 



* Phalacrocorax (Ornith. Lib. XIX. Pars III. pag. 

 81Ì — ut ex piota ad me ex Illyrio missa eonjeci, 

 capi est magnitudine, rostro longo (et acuto), et 

 Tubescente, capite totó fere plumis nudo et cute tecto. 

 quae carnem substantia et colore aemulatur. Ex collo 

 velut jubae dependent, quales in Capis cernuntur 

 tissipedem . Hier ist nur der spitze Schna- 

 bel lind der Umstand, dass derselbe nicht nach abwärts 

 gebogen gesagt wird, gewissermassen abweichend : 

 auf Aldrovandis Zeichnung ist aber der letztere Um 

 stand bemerkbar. Die in der Beschreibung gesperrt 

 gegebenen Abzeichen, sind jene des Geronticus. 



0. H. 



