XL 



1485. Joannos lìi^uidiiiniiiMiuis. G;ili'iiil;ii'iiiiii. 



\rnc/>ia. J". 

 148'J. — CaleiKlariuMi. Aiigslnirt;-. 4". 

 1492. — Calendarium. Ausïsburg. 4". 

 1474. — Epheinerides Astronomicae. Nm-im- 



berfrae. 4". 

 1484. — Epheinerides Astrouomica(\ Vene- 

 zia. 4". 

 1498. - Kphciiierides. Venezia. 4". 

 Ezekben prognosfikon nincsen. 

 A kutatásnak ez a része különösen abba 

 a nehézségbe ütközik, hogy a Cisiók és Ka- 

 lendáriumok, mint néj)ies könyvek, elkallódtak, 

 teljes sorozat talán már nem is akad. Ezt az 

 irányt tehát másokra kell hagynom. 



Marad tehát a kolozsvári 1592. Cisio-Pro- 

 gnostikonban foglalt biológiai anyag mélta- 

 tása. 



Mindenekelőtt tudnunk kell, hogy a magyar 

 ember finoman különböztet és ennélfogva kö- 

 vetkezetesen jelöl s alkalmazza a helyes 

 kitételt. Ez arra van értve, hogy a magyar 

 embernek az igazi \arjúféle madár nem kiált, 

 hanem Mrog, ritkábban és inkább íróknál 

 krákog, kivált Ballahi Mók példabeszéd-gyűj- 

 teményében. Ez a kifejezés a prognostikon- 

 ban nem fordul elő ; ott kétszer egymásután 

 „kiált" és egyszer „szól" áll. Azután tudnunk 

 kell, hogy az igazi varjúféle, tehát a vetési 

 és dolmányos varjú (Corvus frugilegus et 

 cornix) egyszer sohasem szól, hanem ha károg, 

 mindig többször teszi egymásután, a károgás 

 pedig rekedtes hang. 



Ellenben tudvalevő, hogy a tarvarjilíiak 

 hangos és tiszta kiáltása van, a melyért 

 a madár franczia neve „sonneur", svájczi 

 német neve „Scheller" (csörgettyűs) ; ez a 

 liang nem rekedt, mint a varjak károgása, 

 hanem tiszta ka-ké-ka-szerű. A hang tehát a 

 kitételek (Idáit— szól) hanghatározó jelentésé- 

 nél fogva, a Gerenti eus eremita = tarvarjúra 

 vall. A reggeli és esteli lármázás különösen 

 reáutal a „Sonneur,, -re. 



A fürdést illetőleg igaz, hogy a Geronticus 

 gázló, tehát vizmellékre mutató alakja daczára 

 a szárazon él és fészkel, de ez nem zárja ki 

 azt, hogy a vizre ne járjon és alkalomadtán 

 ne fürödjék, ha ritkán is ; mert éppen ebben 

 rejlenek a jósló tulajdonság. Ezt a dolmá- 



1485. Joannes Tîegiomontanus. CaliMulMniiin. 



Viíiii'dig. 4". 

 1489. — Gali'MilariiiMi. .Vugsburg. 4". 

 1492. — kalendárium. Augsburg. 4". 

 1474. — P^phemerides Astronomicac. N'iirn- 



berg. 4". 

 1484. Kplicnierides Astronomicae. ^'ene- 



dig. 4». 

 1498. — Ephcmcridfs. Yenedig. 4". 



In diesen l)efindet sich kein Prognostikon. 



Auf diesem Gebiete ist die For.sclinn^ be- 

 sonders durch den Umstand erschwert, dass 

 die Cisios und Kaiendarien als volkstümliche 

 Schriften meist zugrunde gingen ; vollständige 

 Serien sind vielleicht gar nicht mehr zu haben. 

 Diese Richtung muss ich also anderen überlassen. 



Es bleibt also die Beurteilung der biolo- 

 gischen Elemente des Prognostikon im Cisio 

 von Kolozsvár übrig. 



Wir müssen vor allem wissen, dass der 

 Ungar sehr fein unterscheidet und folglich 

 konsefpient bezeichnet und den entsprechen- 

 den Ausdruck richtig anwendet. Es bezieht 

 sich das auf den Umstand, dass für den 

 Ungar die echten Raben = Krähen nicht 

 rufen, sondern krächzen. Der letztere rich- 

 tige Ausdruck kommt aberimPrognostikon nicht 

 vor ; dort steht zweimal ruft und einmal schreit* 

 Dann müssen wir wissen, dass die wahren 

 Krähen also die Saat- und Nebelkrähe nie nm- 

 ein mal krächzt, sondern wenn sie schon krächzt, 

 es mehrmals nacheinander tut und fortsetzt — 

 und ist die Stimme ein heiseres Krächzen. 



Dagegen ist es bekannt, dass der Ruf des 

 Kahlraben laut und rein klingt, daher der 

 französische Namen ., Sonneur" und der deutsch- 

 schweizerische „Scheller" ; der Ruf ist nicht 

 heiser, wie das Gekrächze der Krähen, son- 

 dern ein reines Ka-kä-ka. Die Stimme ent- 

 spricht also dem charakterisierenden Aus- 

 druck (ruft, schreit), entsprechend jener des 

 Kahlraben. Besonders deutlich scheint das 

 Lärmen in der Frühe und Aljends auf den 

 Scheller hinzuweisen. 



Hinsichtlich des Badens ist es wahr, dass 

 der Geronticus. trotz seiner Watvogel-Gestalt 

 auf dem Trockenen lebt und brütet ; was 

 aber nicht ausschliesst, dass er das Wasser 

 aufsucht und gelegentlich auch badet — wenn 

 auch selten — denn eben in letzterem wurzelt 



.Szól" im Original, bedeutet eigentlicli ,s|)rirht!" 



