XLU 



A déli fény, 



fontos adalékok vonuló madaraink 



teleléséhez. 



Azok a törekvések, melyeket már negyven 

 év óta (1867 — 1907) szolgálok a jialaeark- 

 tikns vonuló niadarak vonulási kérdé- 

 sének megoldása érdekében, s a melyeket 

 lijahh időben a M. 0. K. munkakörébe is 

 bevezettem, mindig azon szenvedtek hajótörést, 

 hogy nem tudtuk : hol telel vonulóink legna- 

 gyobb része? Oly általános adatok, mint pl. 

 * hogy némely faj már déli Európában marad, 

 mások Északafi-ikában telelnek stb. nem lehet- 

 tek elégségesek, mert utóvégre mégis csak 

 positiv, nap szerint meghatározott adatokról 

 volt szó, a melyeket kombinálni lehetett volna, 

 a melyek tehát szimultánok lettek volna. 



Afrika orniszára vonatkozó szép fauniszti- 

 kus munkákban alig akad vonuló madarainkra 

 nézve néhány napszerinti adat, s ezért Withacker 

 szép művének „The Birds of Tunisia" 1905 

 megjelenése alkalmával indíttatva éreztem ma- 

 gamat arra, hogy fölkérjem az angol ornitho- 

 logusok nemrég elhunyt nagymesterét, Newton 

 Alfréd tanárt, figyelmeztesse a faunisztikai 

 kutatásokban annyira buzgó honfitársait meg- 

 felelő formaiján arra, hogy oruithophaenolo- 

 giailag fontos fajoknál említsék föl a meg- 

 figyelés na])jait is ; mert oly adiitok. mint : 

 márczius eleje, márczius közepe stb., már a 

 vonuló madarak mozgékony természetére való 

 tekintetből se alkalmasak kombinálásra. Newton 

 tanár sajnos úgy vélekedett, hogy ez a követe- 

 lés a kutatók megterhelését jelentené. 



De az már tiszta dolog, hogy a madár- 

 vonulás kérdésének megoldását más utón, mint 

 egész positiv, vagjls a megfigyelés napjára 

 vonatkozó adatokkal, nem érhetjük el. Hiszen 

 végső következményeiben an-ól lesz szó, hogy 

 egy megadott, s egy kijelölt északi pontra 

 nézve meghatározott madàralal-ot — tehát 

 nemcsak fajt — a meghatározott déli ponton 

 a téli szállásban biztosan fölismerhessünk. 



Még akkor is. ha ez a fölismerés csak 

 néhány fajra nézve sikerül, mégis mély 

 bepillantást fog engedni a vonulás lefolyá- 



Das Südlicht. 



wichtige Beiträge zur Winterung- unserer 



Zugvögel. 



l>ie Bestrebungen, welche ich selbst seit 

 vierzig Jahren (1867 — 1907) der Lösung des 

 Zugsproblemes der palaearktischen Zugvögel 

 widmete und in neuester Zeit in den Arbeits- 

 kreis der U. 0. C. einführte, scheiterten stets 

 an unserer Unkenntnis dessen : wohin sich 

 unsere Zugvögel ihrem grösseren Teil nach 

 zur Winterung begeben? Allgemeine Anga- 

 ben, wie z. B , dass manche Arten schon im 

 Süden Euroj)as verbleiben, manche in Nord- 

 Afrika überwintern u. dgl. konnten nicht ge- 

 nügen, weil es sich schliesslich docli um 

 2)0sitive, auf den Tag hestimmte Angaben 

 handelte, welche kombiniert werden konnten, 

 also simultane wären. 



Schöne faunistische Werke über die Ornis 

 Afrikas enthielten kaum einige auf den Tag 

 bestimmte Angaben über unsere Zugvögel und 

 ich fand mich bewogen, aus Anlass von 

 Withacker's schönem Werk, „The Birds of 

 Tunisia" 1905 den jüngst verstorbenen Doyen 

 der britischen Ornithologen, Professor Alfred 

 Newton, zu bitten, er möge seine für fauni- 

 stische Forschung so eifrigen Landsleute in 

 angemessener Form darauf aufmerksam ma- 

 chen, sie mögen doch bei ornithophaenolo- 

 gisch wichtigen Arten den Tag der Beobach- 

 tung beisetzen ; denn Angaben, wie : Anfangs 

 März, Mitte März u. dgl. sind schon mit Rück- 

 sicht auf das flüchtige Wesen der Zugvögel 

 zur Kombination nicht geeignet. Leider war 

 Professor Newton der Ansicht, dass diese 

 Forderung eine Belastung der Forscher be- 

 deuten würde. 



Das liegt aber auf der Hand, dass vrir 

 der Lösung des Problems des Zuges der 

 Vögel anders, als auf Grund ganz posi- 

 tiver, also auf den Tag der Beoljachtung 

 lautender Angaben, nicht beikommen können. 

 Es wird sich ja in letzter Konsequenz darum 

 handeln, die gegebene, für einen gegebenen 

 nördlichen Punkt bestimmte Vogel/brwi — 

 also nicht nur Art — ani dem bestimmten 

 südlichen Punkt der Winterung mit Sicher- 

 heit zu erkennen. 



Selbst wenn die Erkenntnis nur weniger 

 Arten gelingt, wird dies einen tiefen Ein- 

 blick in den Verlauf des Zuges auf dem 



