a „tiìlkésn", „téves"' stb. rövid kitV'jt'zések 

 pedig seimiiivel se iiKiiidanak lolibet, mint a 

 mennyit az érdeklődő iiiindcii utalás m-lkiil 

 is meglát. Ez különlxMi is liizaldui dolga és 

 tán szabad arra hivatkozni, hogy a földolgozó 

 kivánja legt'lénkebben. hogv eredményeit minél 

 több adat alapján bizonyítsa s ezért lehető- 

 leg tartózkodik attól, hogy adatainak számát 

 elimináczitikkal kiselil)ilse. 



Egyébként pedig be lehet l)izonyítani, hogy 

 ezek az elimináeziók nem érintik a typusok 

 kérdését, tehát azt a részt, a mel\Te legfon- 

 tosabl) következtetéseink épülnek. Egyenesen 

 bebizonyítottam ezt az Alaiidn nrvensis-nél. 

 S ez természetes dolog. A pontosság vagy 

 megbízhatóság szükséges fokát nélkülöző ada- 

 tok az ország egész területén arányosan osz- 

 lanak föl s ezért a területi Tcözépszámol-nak 

 egymáshoz való mszonyán lényegesebb válto- 

 zásokat nem idézhetnek elő: a typus teliát 

 ezek daczára is kifejezésre jut. 



Ebből azonban nem szabad azt következ- 

 tetni, hogv' ily módon fölöslegessé válik az 

 eliminálás. Ezt is bizonyítja az Alauda arvensis 

 példája, a hol az összes beéi'kezett adatok 

 alapján számított közé])szám egy teljes iiéttel 

 késik a valódihoz képest. Elimináeziók nélkül 

 az idei esztendőnek oly késő jellege volna, a 

 melyet a meteorológiai kalknlns Inzonyára 

 tarthatatlannak minősítene. Némi várakozással 

 is tekintek az idei erősen megrostált anyag 

 metef)rológiai földolgfizása elé, vájjon annak 

 megbízhatósági foka nem csökkent-e az előző 

 évek anyagához képest. 



Az 1906. év phaenologiai jellege a vonnlási 

 naptár szerint normálisan késő volt, a mennyi- 

 ben az országos középnek megfelelően érke- 

 zett 14 faj, annál korábban 3S faj s végül 

 későbben 50 faj. Ha csak a jobban meg- 

 figyelt fajokra alapítjuk a következtetést, a 

 mi indokoltabb is, úgy az országos középnek 

 megfelelóíMi érkezett (> faj, aniu'il korábban 

 2 faj. későbben ])edig 14 faj. E szerint az 

 KtlIC). évj'ellege határozottan hésö. p.vvel szem- 



ist langwierig, kürzere Ausdrücke wie „all- 

 znsi)ät''. ..Irrtum" u. s. w. besagen nicht um 

 ein Jota mehr, als der Leser ohne jeden 

 Hinweis ohnehin sciion wissen kann. Es ist 

 dies übrigens \'ertrauenssache, und sei dies- 

 bezüglich die Berufung gestattet, dass es des 

 Bearbeiters lebhaftester Wnnsch ist, seine 

 Resultate auf je mehr Beobachtungen zu 

 stützen, weshalb derselbe nach Alö^lichkeit 

 trachtet, die Anzahl der Beobachtungen din-eh 

 Elimination ni<-lit zu verringern. 



Ausserdem lässt tîs sich nachweisen, dass 

 diese Eliminationen die Frage der Zugstypen, 

 also denjenigen Teil, auf welchen unsere 

 wesentlichsten Schhissfolgerungen gebaut wer- 

 den, nicht berühren. Der direkte Beweis 

 wurde bei Alauda arvensis gegeben. Es ist 

 dies auch ganz natürlich. Diejenigen Beol)acii- 

 tungen, welche einen gewissen Grad von 

 Pünktlichkeit oder Verlässlichkeit entbehren, 

 sind auf dem ganzen Ciebiete ziemlich gleich- 

 massig verteilt, und können daher das giyen- 

 seiiige Verhältnis der Regionenmittel nicht 

 wesentlich beeinflussen ; der Typus kommt 

 daher trotz allem zum Ausdruck. 



Es darf hieraus jedoch keineswegs das 

 gefolgert werden, dass unter solchen Umstän- 

 den das Eliminieren überflüssig ist. Den Be- 

 weis liefert ebenfalls das Beis])iel bei Alauda 

 arvensis, indem sich das aus sämtlichen ein- 

 gelangten Daten berechnete Mittel dem wahren 

 gegenüber um eine ganze Woche verspätet. 

 Ohne Eliminationen würde dem heurigen Jahre 

 ein derart später Charakter zukommen, wel- 

 cher nach dem meteorologischen Kalkül jeden- 

 falls als unhaltbar angesprochen werden müsste. 

 Deshalb sehe ich ancii der meteorologischen 

 Bearbeitung des heurigen, starker Elimination 

 unterworfenen Materiales mit einiger Span- 

 nung entgegen, ob nicht etwa der Grad der 

 Verlässlichkeit desselben den früheren Jahren 

 gegenüber ein geringerer geworden ist. 



Der phänologische Charakter des Jahres 

 1906 ist laut dem Zugskalender ein normal 

 später, indem 14 Arten dem Landesmittel 

 entsprechend ankamen, 38 Arten früher er- 

 schienen als dasselbe, 50 Arten aber später. 

 Werden nur die besser beobachteten Arten 

 in Betracht gezogen, was auch begründet ist. 

 so erschienen 6 Arten dem Landesmittel eut- 

 s])rechend, früher als dasselbe 2 Arten und 

 später 14 Arten. Laut diesem ist daher der 



