157 



az irlo, midőn a h'unviiiiias 7G0 és töiil) milli- 

 méterrel eyyeiilü, ámde ily esetekben közép- 

 pontjuk Stralsnndtól meglehetősen messzire 

 van, a szél többnyire már gyönge s nem igen 

 sodorhatná össze a vörösbegyet; és mégis 

 a legtöbb (6 — 15 és több) 760 millimétert 

 meghaladó légnyomásvi napokon mutatkozott! 



HüBNER szerint a madarak a cziklónok játék- 

 labdáivá lesznek. Miként ezekben a képződ- 

 ményekben csavarvonalakban száll fel a levegő 

 s megkerülve a középpontot, a felső régiók- 

 ban kifelé áramol, az anticziklón felé tart, 

 belőle kifelé veszi útját s újra a föld színé- 

 hez közeledik, úgy tenné meg az utat a vörös- 

 begy is. „Minthogy a cziklón középpontja felé 

 áramló forg('iszél tudvalevőleg a középpont 

 közelében felszáll és a vonuló vörösbegy a 

 forgószél játéklabdájává lehet, azért nem lehe- 

 tetlen, hogy a vonuló madaraknak legalább 

 egy része a barometerminimumok szélén a 

 felszálló levegővel magasabb regiókba s igy 

 a légkör felsőbb áramlásába akaratlanul is 

 belejut." Ehhez képest azt is fel lehetne tenni, 

 hogy anticzikh'inban azok a vörösbegyek szál- 

 lanak le, melyek valamely cziklónban fel- 

 sodródtak. Talán ilyen eset volt az is. midőn 

 Stralsundban 1901 november 'J4-én ..körül- 

 belül 11 órakor délelőtt hirtelen megelevened- 

 tek a kertek és bokrok, sőt rőzserakások és 

 léczkerítések is csalogató és élelmet kereső 

 nagyszámú vörösbegytől . . . Több közülök 

 mindjárt a megérkezés után feltűnő módon 

 nyugtalan lett s a továbbutazás iránt határo- 

 zott hajlandóságot árult el." E napon ugyanis 

 Hí'BNER úr megjegyzése szerint 775 milliméteres 

 anticziklón terült el Németország északi vidé- 

 kén. De vájjon nem megfagyva értek volna-e 

 kis madaraink a föld színére V ! 



Miután az 1902 — 1904. évi tavaszi és őszi 

 vonulás több adatával, valamint oly esetekkel, 

 midőn a vonuló madarak nekimentek a világító- 

 tornyoknak, megismertetett volna bennünket, 



gem Druck. Das ist aber, wie es die ange- 

 führten Fälle dartun, nicht wahrzunehmen. 

 Es kann zwar das Wetter unter dem Einfluss 

 einer barometrischen Depression stehen, wenn 

 der Druck 760 und auch mehr Millimeter 

 beträgt, jedoch ist in solchen Fällen das 

 Zentrum derselben von Stralsund so ziem- 

 lich weit entfernt, es sind die Winde meistens 

 schon schwach, mithin könnte keine auf- 

 fallende Zunahme der Rotkehlchen stattfin- 

 den ; und doch kommen die meisten (6 — 15 

 und mehr) an Tagen mit 760 mm. über- 

 schreitendem Luftdi'uck vor! 



Herr Hübner lässt die Vögel ganz ein Spiel- 

 ball der Zyklonen werden. Wie in diesen 

 Gebilden die Luft in Spiralen emporgewir- 

 belt wird, das Zentrum umkreist und in der 

 höheren Region auswärts strömt, den Weg 

 zur Antizyklone nimmt und sich wieder, aus- 

 strömend, der Erdoberfläche nähert, so sollte 

 es auch mit den Rotkehlchen geschehen. „Da 

 die dem Zentrum eines Zyklonengebietes all- 

 seitig zuströmenden Wirbelwinde bekanntlich 

 in der Nähe des Zentrums emporsteigen und 

 die wandernden Rotkehlclien ein Spielball 

 der wirbelnden Winde werden können, ist 

 es nicht unmöglich, dass wenigstens ein Teil 

 der Wandervögel durch den Luftauftrieb am 

 Rande des barometrischen iMinimums höheren 

 Luftregionen und den Oberströmungen der 

 Atmosphäre willenlos zugeführt werden." Dem- 

 zufolge könnte man auch annehmen, dass in 

 einer Antizyklone diejenigen Rotkehlchen 

 herabsteigen, welche in der Zyklone auf- 

 gewirbelt wurden. Vielleicht war dies der 

 Fall am 24. November 1901, als in Stral- 

 sund ,,es plötzlich gegen 11 Uhr vormittags 

 in Gärten und Hecken lebendig wurde und 

 selbst Reisighaufen und Staketenzäuue von 

 lockenden und futtersuchenden Rotkehlchen 

 in grösserer Zahl Ijesucht wurden . . . Viele 

 von ihnen zeigten gleich nacii der Ankunft 

 jene auffallende Unruhe und die ausgespro- 

 chene Neigung zur Weiterreise". Damals 

 lag, nach Angabe des Herrn Hübner, eine 

 Antizyklone mit 775 mm. über Norddeutsch- 

 land. Ob aber die Vögelchen nicht erfroren 

 am Erdboden angelangt wären ? ! 



Nachdem uns Herr Hübner mit mehreren 

 Daten über den Frühlings- und Herbstzug 

 1902 — 1904, sowie mit den x\ngaben über 

 das Anfliegen an Leuchttürmen bekannt ge- 



