205 



török hatóságok nem igen biztatják az idegent 

 arra, hogy az ország belsejébe hatoljon. 



Tényleg igaz volt az a hír. hogy a con- 

 sulátus ablakaiból naponként lehet gödénye- 

 ket látni. Körülbelül egy tuczat állandóan 

 ott halászott vagy pihent a laguna alacsony 

 szigetein. Ue csakhamar kételkedni kezdtem 

 abban, hogy ott — a mint vártuk — fész- 

 keljenek, mert majdnem valamennyi fiatal 

 madár volt. Tizennégy napon át végig gázol- 

 tam az összes szigeteket és nádasokat, de 

 fészektelepnek a nyomára se tudtam akadni 

 s az itteni halászok is arról biztosítottak, 

 hogy már évek óta nem találtak fészket. 

 Közben fényképfölvételeket is próbáltam csi- 

 nálni, úgy hogy alkalmas helyeken lestem 

 rájuk és hajtással igyekeztem őket a fölvé- 

 telhez szükséges távolságba terelni s még 

 automatikusan működő villamos kamarámat 

 is föláUítottam. Ez az utóbbi készidék néha 

 egész éjjel künn volt abban a reményben, 

 hogy reggelre a gödények már nem lesznek 

 annyira gyanakvók és óvatosak, de minden 

 törekvésünk hiúnak bizonyult, mert a kamará- 

 val 500 yardnál közelebbre nem tudtunk 

 hozzájuk férkőzni. Ekkora távolságra pedig 

 már gödénynagyságú madarak se vehetők föl, 

 még telephotographikus lencsével sem. 



Ilyen körülmények között a vidék térképét 

 kezdtük tanuhnányozni, hol találhatnánk alkal- 

 mas területeket s végre egy kirándulást ter- 

 veztünk oly módon, hogy 3—4 napra való 

 szükségleteinket raknyergeken magunkkal visz- 

 szük, lehetőleg könnyen utazunk és annyi utat 

 teszünk, a mennyit csak lehet. Az első éjsza- 

 kát egy albániai lieynél töltöttük, a ki igen 

 vendégszeretőén fogadott bennünket s egész- 

 ben sült báránynyal és a török asztal sok- 

 féle fogásával vendégelt meg bennünket; más- 

 nap reggel mikor elindultunk, vezetőnek és 

 védelmezőnek mellénk adott két fölfegjrver- 

 zett lovast. A vezetés azonban rosszul sikerült, 

 mert estefelé kitűnt, hogy elvesztettük az utat, s 

 egy nagy tónak i'ppen az ellenkező oldalára 

 jutottunk. Erre mi vettük át a vezetést, neki- 

 vágtunk ennek a gonosz, álnok, mocsaras 

 területnek s nagy nehézségek árán vergőd- 

 tünk át egy keskeny, de mély folyón s több 

 meglehetős széles árkon. Fárasztó lovaglás 

 után végre átértünk ennek a sekély tónak a 

 helyes oldalára, a hol gödényeket, egy nagy 



Albania do not encourage strangers to pene- 

 trate into the country. 



It was perfectly true that Pelicans could be 

 seen from tiie windows of the Consulate any 

 day. There were constantly small numbers, 

 perthaps a dozen, fishing or resting on the low 

 islands of the lagoon. But I began soon to 

 doubt whether any of them were nesting there 

 as' we had hoped, for they were nearly all 

 immature birds. A fortnights search wading 

 to all the islands and reed-beds failed to 

 produce any signs of a nesting colony, and 

 the local fishermen confirmed this idea for 

 they told us that no nests had been seen 

 there for many years. In the mean time 

 attempts to photograph the birds were made, 

 by lying in wait for them in suitable places, 

 by trying to di-ive them to within range of 

 the camera, and by setting my automatic 

 electric photographic trap. Sometimes this 

 arrangement was left out all night in the 

 hope that early in the morning the Pelicans 

 might be less suspicious and timid, but all 

 our efforts were of no avail, while it was 

 impossible to approach them by stalking with 

 the camera nearer than 500 yards. At this 

 distance even such huge birds as Pelicans 

 are not worth photographing even with the 

 telephotographic lens. 



At this point the map of the surrounding 

 country was studied for likely situations in 

 which to search, and eventually we deter- 

 mined to make an expedition, taking with us 

 in pack sadles necessaries for three or four 

 days, so as to travel lightly and cover as 

 much ground as possible. The first night was 

 spent at the house of an All)anian Bey, who 

 entertained us hospitably witli a lamb roasted 

 whole and the many courses of a Turkish 

 dinner ; sending us on our way next morning 

 with two mounted and armed followers, as 

 guides and guards. As guides they were not 

 altogether an unqualified success, for towards 

 the end of the day they appeared to have 

 lost themselves and we found ourselves on 

 the wrong side of a large lake. Here we had 

 to take direction ourselves and struck out 

 a line for ourselves accross very swampy 

 and treacherous country, where we had some 

 difficulty to crossing a small but deep river 

 and several broad ditches. Eventually we found 

 ourselves on the proper side of this shallow 



