220 



Thouarsitreron dupetit — thouarsi dupetit — 

 thonarsi. (Lásd Finsch, Ibis 1904, p. 660) és 

 Coccothraustes coccothraustes coccothraustes. 

 Ilyen halmozások a trinomiáiis rendszert nevet- 

 ségessé tennék. Ezt n/onban könnyen elkerül- 

 hetjük, ha a subspecifikus név hel}'ett például 

 a typicus (vasíy typicá) szót használjuk, a mint 

 azt ür. ScLATKR és mások is ajánlottílk. A 

 helyett, hogy azt írnák : Pyrrhula pyrrhula 

 pyrrhula (L.), írhatjuk : Pyrrhula pyrrhula 

 typica (L.). Igaz, hogy Linné nem írt le ilyen 

 „subspecies typicá-t", àe pyrrhula nevű sub- 

 speciest sem. Egy leíró neve oly subspecies 

 után, melyet ö eredetileg mint speciest írt le, 

 bizonyos értelemben mindig lielytelenül van 

 alkalmazva. Így )). o., lia Pyrrhula murina 

 GoDMANból Pyrrhula pyrrhula murina God- 

 MAN lett ; e szerzőt olyanért tesszük felelőssé, 

 mi soha sem volt szándéka. Dr. Hartert régeb- 

 ben azt javasolta, hogy Pyrrhulu pyrrhula 

 pyrrhulu (L.) lielyett Pyrrhula pyrrhula (L.) 

 pyrrhula. vagy Pyrrhula pyrrhula (L.) typica 

 legyen az írásmód. A typica kifejezés tehát ily 

 esetben a szerző neve nélkül van odafüggesztve 

 és nem tekintendő új névnek, hanem csak egy 

 elfogadott kifejezés a kérdésben forgó species 

 egy alakjának elnevezésére, mely elnevezés 

 alatt azt legelőször vezették be a tudományba. 

 (Ibis 1896, pp. 363. 364.). Kívánatos vf)lna oly 

 módozat alkalmazása, melyből kitűnjék, hogy 

 egy subspecies-nek tekintett alak eredetileg 

 species-nek vétetett-e ? A kínálkozó módozatok 

 közt el lehetne talán fogadni azt, hogy a 

 szerző neve zárjel között függesztessék oda. 

 Például : Motaciüa alba suhperí>onata [Meade- 

 Waldo], vagy Muscicapa lencomelanura cer- 

 viniventris [(Sharpé)]. 



Ha e konzervatív ornitliologusok ellenveté- 

 seit a trinomiáiis elnevezés ellen vizsgálat 

 tárgyává tesszük, azonnal szembeötlik, hogy 

 azokat csak az előítélet szüli. Tökéletesen 

 igaz az a mondás, hogy a trinomiálisok leg- 

 buzgóbb elleuségei mindennap megengednek 

 olyan neveket, mint p. o. Pelecanus fv^cus 

 var. californicus. de hangosan protestálnak, 

 ha egy szerencsétlen szerzőnek eszébe jut a 

 „var." rövidítést rövidség okáért kihagj'ni, és 

 ha a nyugati barna pelikán nevét úgy írja : 

 Pelecanus fuscus californicus (Ibis, 1905, 

 p. 157) 



A subspecies el nem ismerésével sokszor 

 igen fontos elterjedési tények figyelmen kívül 



Thouarsitreron dupetit — thouarsi dupetit — 

 thouarsi (See Finsch, Ibis, 1904., p. 660), and 

 Coccothraustes coccothraustes coccothraitMes. 

 Such combinations are almost enough to bring 

 trinomials into contempt. They are. moreover, 

 avoidable by replacing the subspecific name 

 with some such term as typints (or typicn) as 

 suggested by Dr. Sclater and others. Instead 

 of writing Pyrrhula pyrrhula pyrrhvJa (L.). 

 we can put Pyrrhula pyrrhula typica (L.). It 

 is true that Linné did not describe such a sub- 

 species typica but neither did he describe a sub- 

 species ^j/rr/mZa. A describer's name is always 

 in a sense misapplied when it is placed after 

 a subspecies that was originally described as a 

 species. Thus when Pyrrhula murirm Godman, 

 becomes Pyrrhula piyrrhula murina Godman. 

 we make the author responsible for something 

 which he never intended. Dr. Hartert formerly 

 suggested that, instead of Pyrrhula pyrrhula 

 pyrrhula (L.). we should write Pyrrhula 

 pyrrhula (L.) pyrrhida or Pyrrhula pyrrhula 

 (L.) typica. „The term typica stands thus 

 without an author's name attached to it. not 

 treated like a new name, but merely as an 

 acknowledged term to designate that form of 

 the species under consideration which was 

 first introduced into science" {Ihis. 1896, 

 pp. 363. 364). It seems desirable that some 

 method be employed to indicate that a form 

 treated as a subspecies was originally descri- 

 bed as a species. Amongst other ways this 

 could be done by enclosing the author's name 

 in square brackets. Motacdla alba subpersoiiafa 

 [Meade-Waldo] and Muscicapa leucomelanura 

 eerviniventris [(Sharpé)] are examj)les. 



Upon enquiring into the o])position of con- 

 servative ornithologists to trinomials it is evident 

 that it must be put down in most cases to 

 prejudice. It has been well said, „the most 

 ardent opponents of trinomials admit everyday 

 such names as Pelecanus fuscus var. califor- 

 nicus, but exclaim loudly if an unfortunate 

 author ventures to leave out the abbrenated 

 word „var." for the sake of brevity, and write 

 the name of the Western Brown Pelican, Pele- 

 canus fuscus californicus" (Ibis. 1905 , p. 157). 



The non admission of subspecies often causes 

 important points in distribution to be over- 



