221 



maradnak. Ha egy madár előre nem várt 

 helyen jelenik meg, szükséges annak szárma- 

 zási helyét kntatni, hogy a/, elterjedési, vonu- 

 lási stb. adatokból valamit tanuljunk. Endit- 

 sünk itt egy példát : a brit-szigeteket a mogyoró- 

 szajkó két alakja látogatja meg idóröl-idnre: 

 de ezek majdnem mindig egy és ugyanazon 

 név alá soroltatnak, mint Nucifraga caryoca- 

 t.actes. Van okunk hinni, hogy a feljegyzett 

 megjelenések leginkább ezen madár keleti 

 alakjára vonatkoznak X caryocatadcfi macro- 

 rhynchos Brehm és hogy annak nyugati alakja 

 -V. caryocatactes caryocatades (L.) nagyon gyé- 

 ren jelenik meg. tízembetünö itt annak fon- 

 tossága, hogy a két alakot jól megkülömböz- 

 tessük, hogy ennek ala|)ján eldönthessük 

 honnan jött az illető mogyoró-szajkó ? 



Szerencsére a subspecies elismerése mhid- 

 inkább tért foglal és daczára a „pongyolások" *) 

 sötét jóslatainak, van kilátás arra, hogy az 

 „iij iskola" sokkal pontosablt módszere utó- 

 végre is győzni fog. Dr. H.\rtert most meg- 

 jelenő becses művében : ..Die Vögel der 

 palaearliischen Faìtna' megtaláljuk az irány- 

 vonalakat, melyeken indulva, a jövő kutatás 

 kibővitheti és tökéletesbítheti a palaearktikus 

 madarakra vonatkozó tudásunkat. 



Nem tagadható, hogy a subdivisiót túlsá- 

 gos messzire is lehet nnni, és hogy sub- 

 specieseket már elneveztek elégtelen, sőt érték- 

 telen bizonyítékok alapján is. Ily tévedés 

 azonban hamarosan kisül és nagyobb kárt 

 nem okoz, legfeljebb a synononiia túlterhe- 

 lését okozza. Azt hiszem, hogy mindnyájan 

 egyetértünk abban, hogy ornithologiai tudá- 

 sunkat a legvégső határig kell fejlesztenünk.**) 



*) Az angol „lumpers" azokra van értve, a kik az 

 élesebb meghatározásoktól fáznak. Szerk. 



") A legnagyobb mértékben hálásak vagyunk, hogy 

 a szerző módot nyújtott arra, hogy ép oly tárgyila- 

 gossággal, mint világossággal kifejtett nézeteit meg- 

 ismerhettük és bizonyára hálásak lesznek mindazok 

 is, a kik az omithologia elöhaladását kívánják, úgy 

 azok is, a kik a haladást nem tartják elegendőnek. 



Mi megragadjuk az alkalmat, hogy egy megjegy- 

 zést tegyünk. 



Kétségtelen az, hogj- az Ornithologia — a szó köz- 

 használatú értelmében — ma nem egészen egyrangú 

 a többi zoológiai disciplinákkal, és p. o. német tudo- 

 mányos körből eredt az a szó : „Wissenschaft für 

 Schulmeister". Igaz az is, hogy a modern Zoológiai 

 Congressusok tárgysorozataiban az Ornithologia gyen- 

 gén vagy alig szerepel. Ez természetes is. 



looked. When a bird turns up in an unexpected 

 quarter it becomes necessary to trace its place 

 of origin in order to learn something of the 

 facts of distribution, migration, etc. As an 

 instance it may be mentioned that two forms 

 of Xutcracker are known to visit the British 

 Islands from time to time, but they are almost 

 always placed together under the name Nuci- 

 fraga caryocatactes. There is reason to believe 

 that the majority of recorded occuiTences refer 

 to the eastern form, N. caryocatactes macro- 

 rhynchos Brehm, and that the western represen- 

 tative, X. caryocatactes caryocatactes (L.), is 

 of very infrequent occurrence. It is clearly of 

 importance to distinguish these two forms so 

 that we may know whence any Nutcracker 

 that may visit us has wandered. 



Fortunately, the advantage of recognizing 

 subspecies is becoming more and more appa- 

 rent and, despite the gloomy foreliodings of 

 th(^ „lumpers", tlierc is every prospect that 

 the more exact method of the „new school" 

 will ultimately prevail. Dr. Hartrrt's valuable 

 work Die Vögel der lialäarUischen Fauna 

 now in course of publication marks out a clear 

 line from which future researches in Palae- 

 arctic birds can be extended and perfected. 



No one will deny that subdivision can be 

 carried too far and that subspecies have been 

 named on insufficient or even worthless evi- 

 dence. Such mistakes, however, soon right 

 themselves and no great harm is done save 

 the burdening of synonomy. Furthermore, all 

 will agree that we must push our knowledge 

 of birds to the utmost limit.*) 



•) We are indeed very much indebted to the author 

 that he has given us an opportunity to know his 

 views which he developed with as much objectivity as 

 clearness and no doubt that not only those will feel 

 grateful to him who desire the progress of ornithology, 

 but also those who are not satisfied with the progress 

 hitherto realised. 



We availourselvesoftheopportunity to joinaremark. 



There is no doubt that Ornithology — taking the 

 word in the customary sense — is at present not 

 on the same rank with the other zoological disciplines; 

 German scientitic circles haven given rise to the 

 saying: „Wissenschaft für Schulmeister". It is true 

 also that on the programs of modern Ornithological 

 Congresses „Ornithology is but feebly if at all" repre- 

 sented. And this is quite natural. 



