2!>:ì 



t. i. a Hortobágyon. 190()-ban tényk'i;' már 

 naiiv szánihaii iniitatkozott, s iiiintho^y irtása 

 akkor nem sikerült, biztcisra lehetett venni, 

 hogy 1907-ben óriási tömegekben fog pusztí- 

 tani, ha a késői tavaszi nagy fagyok elmarad- 

 nak, a mi meü is történt. 



A veszély oly imminens volt. — mert a 

 legelők elpusztítása után a vetésekre kerül a 

 sor, — hogy a m. k. földmívelésiigyi minisz- 

 térium törvényt alkotott a sáskairtásról, a 

 melyet 1907. febr. lö-én országos értekezleten 

 vitattak meg Darányi Ignácz m. k. föidmiv. 

 miniszter elnöklete alatt. Az adott iielyzettel 

 számolva az értekezlet főtárgyát a sáskatöme- 

 gi'k irtási módozatai alkották, de meghivatott 

 a M. 0. K. részéről Herman Ottó és Csörgiíy 

 Titus is, hogy egyúttal szánibavétessenek a 

 mesterséges madárvédelem és madártelepités 

 mint profilaktikus intézkedések, a melyek 

 esetleg alkalmasak lehetnek arra, hogy a. jövő- 

 ben hasonló csapásoknak elejét vegyék. A 

 területi viszonyok kellő ismerete hijján a M. 

 0. K. egyelőre a nagy kolóniákliau lakó rovar- 

 irtó madarak — vetési varjú, seregély, kék 

 vércse, dankasirály és bibicz — hathatós 

 védelmét, és a mennyiben lehetséges mester- 

 séges megtelepítését a.jánlotta. 



1907 nyarán tényleg be is következett az 

 előre sejtett csapás : a rossz időjárás daczára 

 is kitűnően kelt a marokkói sáska és félel- 

 metes tömegekben lepte el a Hortobágyot. 



A mesterséges madártelepítés részben már 

 meglévő, részben még szükséges föltételeinek 

 a fölkutatása, továbbá a sáskairfó madarak 

 tanídmányozása, végül a Pavtor roseus töme- 

 ges megjelenése mind szükségessé tették a 

 lielyszinén való tanulmányozást. Hhrm.\n üttó- 

 nak a M. 0. K. igazgatójának megbízásából 

 jiiii. 17-én kimentem tehát a Hortobágy ra, a 

 hol jún. 24-éig tartózkodtam ; késői)!) - júl. 

 lő. és 16-án — lijból ott voltam, hogy a 

 XIV. Aiiiúla. 



der Zeit. wann dieselbe auf dem grössten 

 derartigen Gebiete, nämlich auf dem Horto- 

 bágy auftreten wird. Im Jahre 190Ü trat die- 

 selbe auch tatsächlich in grosser Anzahl auf, 

 und da die Bekämpfung damals nicht gelang, 

 so konnte man sicher darauf rechnen, dass 

 dieselbe im .1. 19(17. — falls die grossen Spät- 

 fröste im P'rühjar ausbleiben werden, was auch 

 ges hall, — in ungeheuren Schwärmen ihn' ver- 

 heerende Tätigkeit aufnehmen werde. 



Die Gefahr war derart drohend — weil ja 

 iiacli den Viehweiden die Saaten verheert 

 werden — dass das königl. iing. Ministerium 

 für xVckerbau ein Gesetz über die Bekämpfung 

 der Heuschreckenplage ergehen Hess, welches 

 am 15. Feber 1907 in einer Landesenquete 

 unter dem Präsidium des k. ung. Ministers für 

 Ackerbau Ignaz v. Darányi erörtert wurde. Mit 

 der gegebenen Lage rechnend, wurde wäiirend 

 der Enquête hauptsächlich die Bekämpfungs- 

 weise der HeuschreckeniiiasseH besprochen, 

 doch wurden von der U. O. C. auch Otto 

 Herman und Titus Csörgey berufen, um gleich- 

 zeitig auch den praktischen Vogelschutz und 

 die künstliche Vogelansiedelung als |)rophil- 

 aktische Massregeln in Betracht ziehen zu 

 können, mittels deren Anwendung es eventuell 

 möglich sein könnte, in Zukunft derartigen 

 Heimsuchungen vorzidjeugen. In Ermangelung 

 der notwendigen Kenntnis des Gebietes 

 wurde von der U. ( ». ('. vorläutig der wirk- 

 same Schutz, oder insoweit es möglich wäre, 

 die künstliche Ansiedehiug der in grossen 

 Kolonien lebenden insektentVessenden Vögel 

 — Saatkrähe, Staar, Kotfussfalke, Lachmöve 

 und Kiebitz — anempfohlen. 



Im Sommer 19(17 traf der geahnte Schlag 

 wirklich ein ; trotz der ungünstigen Witterung 

 ging das Ausschlüpfen der Heuschrecke vor- 

 züglich vonstatten, so dass sie das Hortobágy 

 in schi'ccklicheM Massen bedeckten. 



Die Eruierung der schon vorhandenen so- 

 wie der 110, h notwendigen Hedingiiugeu der 

 künstlichen ^'ogelallsiedelung, dann das Studium 

 der hi'usfdireckenvertilgendeii Vogelaileu. uml 

 schliesslich das massenhafte Erscheinen von 

 Pastor roseiis machten das Studium an Ort und 

 Stelle zur Notwendigkeit. Von Otto Herman, 

 Direktor der U. 0. C, betraut, begab ich mich 

 am 17. Juni nach Hortobágy, und veiiilieb 

 bis zum í24. Juni, später — am lö. und 16. 



29 



