229 



A M. 0. K.-hoz intézett jelentésében tiibljek 

 között ezeket írja a pásztorrnadárról : „lci;in- 

 kább szerették fölkeresni azokat a teriilete- 

 ket, a melyeken az irtási műveleteket már 

 befejezték ; eleinte azt hittem, hogy a t!,é{)ek- 

 től megölt sáskákat szedik össze, csakhamar 

 meggyözüdtem azonban arról, hogy a sáska- 

 hullákat íigyelenibe se veszik, hanem az elká- 

 bított vagy sértetlenül maradt sáskákat szedik 

 össze, s így valóságos utótakarítást végeznek". 



Ugyanezt magam is megfigyeltem, még pedig 

 nemcsak a pásztormadáron, hanem a vetési 

 varjakon, kék vércséken, fehér gólyán stb. is. 

 Különösen jelentékeny volt ez az utótakarítás 

 az irtási műveletek befejezése után. Második 

 hortobágyi utam alkalmával a pásztormadarak 

 még mindig tisztára sáskákkal táplálkoztak, 

 s tiaikat is ezekkel etették. Ebben az időben 

 majd minden gyomortartalomban sáskapeték 

 is voltak. Evvel tehát rendkívül fontos és 

 pótolhatatlan munkát végeztek, s ha tén_yleg 

 sikerült a Hortobágyon elfojtani a sáskajárást, 

 úgy azt az emberi munkával végzett irtás 

 mellett nem csekély részben a madárnuinká- 

 nak is kell majd tulajdonítani. 



Tiszta dolog, hogy már a minél teljesebb 

 sikerű utótakarítás érdekében is nagyon fon- 

 tos volna lehetőleg sok madarat megtelepíteni 

 a Hortobágyon. Az idei sáskajárás alkalmával 

 ezt javarészt a pásztormadarak végezték el, 

 csakhogy ezekre nem lehet mindig számítani, 

 sőt ki kell mondani azt. hogy esetleg csak 

 évtizedek múlva lesz megint az ideihez hasonló 

 invázió. Még sokkal fontosal)bak volnának 

 azonban oly intézkedések és berendezések, 

 a melyekkel már eleve elejét lehetne venni 

 a veszélynek, ligy hogy elkerülhetővé válna 

 a rendkívül költséges irtás a gépekkel. Kitű- 

 zött föladatomhoz képest tehát azt is vizsgáltam, 

 mennyire lehetne erre a czélxa a madárvilág 

 praeventiv működését érvényesíteni. Sajnos, 

 arra az eredményre kellett jutnom, hogy ez 

 szinte lehetetlen ; a hiba azonban nem a madár- 

 világban van, hanem a terület sajátosságaiban 



angestellt, u. zw. gerade auf dem (iebiete, 

 wo die Infektion am grössten war, und welches 

 die Rosenstare am meisten besuchten, so dass 

 er dieselben den ganzen Tag hindurch be- 

 oliachten konnte. In seinem an die U. 0. C. 

 eingesandten Berichte schreibt er unter an- 

 derem folgendes über die Rosenstare: ..Mit 

 Vorliebe besuchten sie jene Striche, wo die 

 Vernichtungsarbeiten schon beendigt waren. 

 Anfangs glaubte ich, dass sie die von den 

 Maschinen getöteten Heuschrecken auHesen, 

 doch konnte ich mich bald davon übi-rzeugen, 

 dass sie den Kadavern durciiaus keine Beach- 

 tung schenken, sondern die betäubten oder sonst 

 verletzten Heuschrecken verzehren, und auf 

 diese Weise eine regelrechte Nachlese ausüben " . 



Dieselbe Beobachtung machte ich ebenfalls, 

 u. zw. nicht nur an den Rosenstaren, sondern 

 auch an den Saatkrähen, Rotfussfalken, Stör- 

 chen u. s. w. Diese Nachlese wurde beson 

 ders nach Beendigung der Yernichtungsarbei- 

 ten bedeutend. Bei meinem zweiten Aufenthalte 

 im Hortobágy ernährten die Rosenstare sich und 

 ihre Jungen noch immer nur mit Heuschi ecken 

 In dieser Zeit waren auch fast in jedem Magen- 

 inhalte Heuschreckeneier vorhanden. Es ist 

 dies eine ungemein wichtige und unersetzliche 

 Arbeit, und wenn es wirklich gelang, die Heu- 

 schreckenplage auf dem Hortobágy zu unter- 

 drücken, so ist dies neben den Bekämpfungs- 

 arbeiten mit Meiischenkraft, in nicht geringem 

 Masse auch der Mitarbeit der Vogelwelt zu 

 danken. 



Es liegt auf der Hand, dass es auch schon 

 im Interesse der je erfolgreicheren Nachlese 

 sehr wichtig wäre, je mehr Vögel auf dem 

 Hortobágy anzusiedeln. Bei fier heurigen Heu- 

 schreckenplage wurde diese hauptsächlich von 

 den Rosenstaren bewirkt, doch kann auf diese 

 nicht immer gerechnet werden, es muss sogar 

 ausgesprochen werden, dass Dezennien ver- 

 gehen können, bis wieder eine der heurigen 

 gleichende Invasion eintritt. Noch viel wich- 

 tiger wären aber solche Anordnungen und 

 Einrichtungen, mittels welcher man die Gefahr 

 schon im Kiüme ersticken könnte, so dass die 

 sehr kostbare Bekämpfutigsweise mittels der 

 Maschinen vermieden werden könnte. Meiner 

 Aufgabe gemäss begann ich daher die Unter- 

 suchungen, inwiefern diesbezüglich die prä- 

 ventive Arbeit der Vogelwelt angesprochen 

 werden könnte- Leider musste ich zu dem 



