231 



dix — fészkel bennük, de egy erdőben se 

 fészkel mind a hat együtt. 



A táplálkozási viszonyokra nézve döntő fon- 

 tosságú az a tény, hogy a talaj és termelés, 

 továbbá életmódjuk miatt a megtelepítendő 

 madarak szinte tisztára a különféle sáskákra 

 volnának utalva. A rovarvilág egyéb alakjai 

 nem jöhetnek itt számításba, mert oly csekély 

 számban fordulnak elő. hog}' azokra a czél 

 érdekében szükséges tömeges madártelepítést 

 alapítani nem lehet. Erre nézve talán legjel- 

 lemzőbb az a tény, iiogy a hortobágyi legelő- 

 területen sehol sincsen vakond. Csak a sás- 

 kák szaporodhatnak itt tömegesebben, mert 

 kemény burokkal védett petetokjaik jól állják 

 az ázást ebben az esőben sártengerré váló 

 talajban, \dszont a nőstények furószerszámaik 

 segélyével még a „sziklakeménységűvé vált" 

 földbe is lerakhatják petéiket. Ez egészen 

 specziális alkalmazkodás a területhez, s ezért 

 a Hortobágyon csakis a sáskákra lehet ala- 

 pítani a mesterséges tömeges madártelepítést. 



A sáskákra alapított mesterséges madár- 

 telepítés azonl)an jórészt azon szenved hajó- 

 törést, hogy a sáskák életideje igen szűkre 

 van szabva, s ezért csak három hónapig — 

 májustól jiilius végéig - nyiijtanak megél- 

 hetést, nem is szólva arról a szintén döntő 

 fontosságú tényről, hogy a sáskajárások nem 

 periodikusak Miként alább látni fogjuk, egyet- 

 len egy madárfaj van, a melynek életmódja 

 a sáskajárásokhoz alkalmazkodott, s ez a 

 pásztormadár. Csakhogy ez meg éppen ezért 

 nem telepíthető, mert csak abban az esetben 

 fészkel kétszer, esetleg többször egymásután 

 ugyanazon a területen, ha ott ugyanabban az 

 időben a sáskajárás is megismétlődik. 



Az adott viszonyok között, s a Hortobágy 

 madárvilágának számbavételévelilymódon egye- 

 dül a kék vércse {Cerchneis vespertinus) az. 



nur von 6 Vogelarten — Cerchneis vespertinus, 

 Corvus friigilegus, Pica pica, Laniiis minor, 

 Oriolus oriolus und Perdix perdix — bewohnt 

 werden ; es brüten jedoch in keinem Walde 

 alle sechs Arten zusammen. 



Bezüglich der Ernährungsverhältnisse ist 

 es von entscheidender Wiclitigkeit, dass die 

 anzusiedelnden V'ogelarten infolge des Bodens 

 und dessen Ertrages, sowie infolge^ íhrerLtíbens- 

 weise fast ausschliesslich auf die verschiede- 

 nen Heuschrecken augewiesen wären. Die 

 übrigen Insekten können nicht in Betracht 

 kommen, da sie in so geringer Anzahl vor- 

 handen sind, dass auf dieselben die durch den 

 Zweck bedingte massenhafte Vogelansiedelung 

 nicht gegründet werden kann. Es wird dies 

 am besten vielleicht dadurcii charakterisiert, 

 dass im Weidegebiet des Hortobágy der 

 Maulwurf nirgends vorkommt. Nur die Heu- 

 schrecken können sich hier massenhaft ver- 

 mehren, indem ihre durch eine harte Schale 

 geschützten Eierkapseln dem Durchweichen 

 in diesem Boden, welcher sich bei Regen in 

 ein „Meer von Schlamm " verwandelt, ziemlich 

 gut widerstehen, und indem die Weibchen 

 mittels ihrer Bohrwerkzeuge auch in den 

 „steinharten" Boden ihre Eier ablegen können. 

 Es ist dies eine spezifische Anpassung an das 

 Gebiet, weshalb im Hortobágy die massen- 

 hafte künstliche Vogelansiedelung nur auf die 

 Heuschrecken basiert werden kann. 



Die auf die Heuschrecken basierte künst- 

 liche Vogelansiedelung erleidet jedoch vor- 

 wiegend daran Schifl'bruch, dass die Lebens- 

 dauer der Heuschrecken sehr eng begrenzt 

 ist, weshalb dieselben nur drei Monate lang 

 — vom Mai bis Ende Juli — Nahrung erge- 

 ben, ganz abgesehen von der ebenfalls ent- 

 scheidend wichtigen Tatsache, dass die Heu- 

 schreckenplagen keine periodischen i>schei- 

 nungen sind. Wie weiter unten ersichtlich, gibt 

 es nur eine einzige Vogelart, deren Lebens- 

 weise den Heuschreckenplagen angepasst ist, 

 und das ist der Rosenstar. Dieser kann je- 

 doch ger de deswegen nicht angesiedelt 

 werden, da derselbe nur dann zweimal oder 

 raehrmal nach einander auf demselben Gebiete 

 brütet, wenn sich dort zur selben Zeit auch 

 die Heuschreckenplage wiederholt. 



Unter den gegebenen Verhältnissen, und 

 auch die Vogelwelt des Hortobágy in Betracht 

 ziehend, gibt es daher nur eine Vogelart, 



