238 



A kék vércsénél tehát úgy áll a dolog, 

 hogy il íLTÜlet termelése egészen fedezi a 

 madár szükségleteit. Egészen mások a viszo- 

 nyok azonban a vetési varjúvii (Corrns fn((jí- 

 legati) nézve, a melynek tömeges megtelepü- 

 lése a sáskajárások csökkentésére szintén 

 reudkiviil fontos volna. Csakhogy erre a jelen 

 körülmények között gondolni se lehet. Olyan 

 területen, a mely csak 8 hónapig nyújt táp- 

 lálékot, nem élhet meg a vetési varjú, a mely 

 egész éven át itt van. 



Nagyon érdekes kummeutart nyújt ehliez 

 a vetési varjú elterjedése a Hortobágyon. A 

 sok erdő közül csak kettőben van fészek- 

 telep, a juhoshátiban — kb. 800 pár — és 

 Kúngyörgyiben — kb. 15 pár. — Ez annál 

 feltűnőbb, mert a fészkek elhelyezésére a 

 többi erdő éppen annyira alkalmas, mint a 

 megszállott kettő. Ezenkívül a közeli tiszai 

 ligetekben lévő óriási varjúkolóniákat állító- 

 lagos kártételeik miatt állandóan háborgatják, 

 különösen a fészkelési idő alatt, s a szinte 

 önként kínálkozó rendkívül nyugalmas horto- 

 báuvi erdők mégis üresen maradnak. 



Az érdekes tünemény kulcsát az adja meg, 

 hogy csakis a varjaktól iiiegsmllott enliik mel- 

 lett vannak szántóföldek, a. ixuitíúvÁú erdő köze- 

 lében vannak Cserepes és Darássá puszták, 

 a kúngyörgyi pedig Máta pusztával szomszé- 

 dos. Evvel félreérthetetlenül kifejezésre jut 

 az a tény, hogy a Hortobágy legelő területe 

 nem felel meg a vetési varjú szükségleteinek, 

 s ezért kerüli, habár a fészkelési alkalom 

 megvolna. S ezt természetesnek is kell talál- 

 nunk. Ez a terület csak május elején nyújt 

 — a varjúgyomor számára egyelőre még igen 

 sovány — táplálékot (a kikelő fiatal sáskák 

 4 — 4'5 mm. hosszúak), holott a vetési varjak 

 már április elején foglalják el fészkelő tele- 

 peiket, tehát abban az időben, a mikor még 

 a föld takarja leendő táplálékukat. 



Való igaz, hogj' éppen ilyenkor végezhetnék 

 legeredményesebben a sáskák irtását oly im')- 

 don, hogy ezek petetokjait a földből kivagdo.s- 

 sák, s a petéket belőlük kieszik. Tömegüknél 

 fogva evvel oly preventív működést fejthet- 

 XI\'. Aquila 



Bei dem Hotfussfalken also steht die Sache 

 so, dass der Ertrag des Gebietes den Bedarf 

 des ^'ogels vollkduimen deckt. Ganz anders 

 stehen die \'erhältnisse für die Saatkrähe 

 (C'o/TMS fruf/iln/us), deren massenhafte Ansie- 

 delung im Interesse der Verringerung der Heu- 

 schreckenplagen ebenfalls sehr wichtig wäre. 

 Doch kann davon unter den jetzigen Verhält- 

 nissen kaum die Hede sein. Auf einem solchen 

 Gebiete, welches nur drei Monate lang Nahrung 

 spendet, kann die Kräiie. welche das ganze 

 Jahr hier ist. nii-iit fortkomuK'U. 



Einen sehr interessanten Kommentar ergibt 

 hiezu die Verbreitung der Saatkrähe im Hor- 

 tobágy. Unter den vielen Wäldern gibt es nur 

 zwei, in welciieu Kräiieukolonien sind, im 

 Juhosháter Walde ca 800 Paar, und im Kún- 

 györgyer Walde ca lö Paar. Es ist dies umso 

 auftauender, weil die anderen Walder zum 

 Nestbau ebenso günstig sind als die zwei 

 besiedelten. Ausserdem werden die riesigen 

 Krähenkoh>nien in den nahen Wäldern am 

 Tiszaufer besonders während der Brutzeit 

 wegen angeblicher Schädigungen ständig be- 

 unruhigt, während die sich sozusagen auf- 

 bietenden ungemein ruhigen 'Wälder im Hor- 

 tol)ágy leer stellen. 



Der Schlüssel dieser interessanten Erschei- 

 nung ist darin zu finden, rlass nur die von 

 den Krähen besetzten Wälder in der Nähe 

 von hebauten Feldern stehen — der Juhos- 

 háter Wald ist in «ler Nähe der Puszten 

 Darassa und Cserepes, der Kúngyörgyer neben 

 Máta-Puszta. Es ergibt sich hieraus unzwei- 

 deutig die Tatsache, dass das Weidegebiet 

 des Hortobágy dem Bedarfe der Saatkrähe 

 ni(-ht entspricht und dasselbe daher meidet, 

 trotzdem Brutplätze vorhanden wären. Es muss 

 dies auch für natürlich gehalten werden. 

 Dieses Gebiet spendet erst Anfang Mai, und 

 auch dann für den Krähenmagen eine vor- 

 läufig noch sehr magere Nahrung (die aus- 

 schlüpfenden Heuschrecken haben eine Länge 

 von 4— 4'ò mm.), während die Saatkrähen 

 ihre Kolonien schon Anfang April besiedeln, 

 also zu jeuer Zeit, wo ihre zukünftige Nahrung 

 noch von der Erde bedeckt ist. 



Es ist ganz richtig, dass sie das Vertilgen 

 der Heuschrecken gerade zu dieser Zeit am 

 erfolgreichsten durchführen könnten, nämlich 

 durch das Aushacken der Eierkapseln uml 

 das Verzehren der darin enthaltenen Eier- 



30 



